2 
SVENSKA LINNÉSÄLLSKAPETS ORDFÖRANDE 
ratur med skrifter, som i sin art torde bliva klassiska. Hon 
redoeör här för sina trädgårdsarbeten och meddelar sina rika er- 
farenheter, sina med- och motgångar på växtodlingens fält. I 
dessa redogörelser, författade på ett klart, koncist och realistiskt 
språk, äro insprängda skildringar av blomstervärldens skönhet, 
som verka på läsaren som åskådandet av en färgmättad tavla. 
Särskilt boken »Från blomstergården» utgör en förening av nyk¬ 
tert »trädgårdsmästeri», för att begagna hennes eget uttryck, 
och en intensiv skönhetsglädje och naturdyrkan. Läsaren över¬ 
raskas av grundligheten i de botaniska kunskaperna. Man måste 
beundra uppslagsrikedomen, målmedvetenheten och energien i ar¬ 
betet. Med ett högt utvecklat natursinne och fantasi umgås hon 
med blommorna såsom med levande väsen. Arbetet i trädgår¬ 
den omväxlar med exkursioner i det fria. »Vart vi gå numera», 
heter det, »taga vi med oss korg och portörspade och hålla ett 
uppmärksamt öga på floran i hopp att finna någon mera ovanlig 
växt vid dikesrenen eller i skog, på äng, invid damm eller bäck. 
Icke det minst roliga med att på detta sätt samla växter är att 
söka reda på vad de heta och sålunda riktigt lära känna dem.» 
— Kapitlet Legendblommor och örter torde höra till de intres¬ 
santaste. Hon meddelar här sitt uppslag »att på ett mycket 
litet ställe anordna en blomstergård, där varje blomma skulle 
hava en liten saga, tillhöra någon legend eller förr i tiden ha 
varit känd för sitt välgörande inflytande eller såsom läkemedel. 
Det var så roligt att leta upp sådana, roligt och lärorikt». »För 
barnen kan det också ha sitt intresse med legendblommor. Om 
var blomma, som planteras, kan mor berätta, att den förekom¬ 
mer på täppan, emedan det finnes en saga om den, eller att 
bladen, de torkade blommorna eller rötterna ha använts till läke¬ 
medel av munkarna under medeltiden, en del till och med fort¬ 
farande användas i den moderna medicinen.» Så genomgår hon 
sägnerna om den ena örten efter den andra, och när författar¬ 
innan slutar med uppgiften, att hon »skulle kunna fortsätta att 
beskriva den ena blommans härkomst efter den andra», så kan 
läsaren endast beklaga, att denna utsikt att få höra mera icke 
blivit uppfylld. — Men betydelsen av kronprinsessan Margaretas 
