8 
HJALMAR THÉEL 
namn av Neomenia carinata, »a new genus of invertebrated ani¬ 
mals». Undersökningen erbjöd betydande svårigheter, ty vi måste 
erinra oss, att på den tiden den mikroskopiska tekniken ej nått 
den fulländning som nu. I Sverige fanns säkerligen då ingen 
enda duglig mikrotom. Man skar för hand och lade snitten i 
rätt följd. Att fästa snitten vid objektglaset med kollodium, ägg¬ 
vita eller andra ämnen var för oss obekant. Icke förty genom¬ 
förde Tullberg en grundlig anatomisk undersökning av djuret och 
kom till det resultat, att detsamma var en mollusk, något som 
av senare forskare bekräftats. 
Ett utmärkande drag för Tullbergs forskarekynne var, att 
han fann sin glädje i att för sig framställa problem till lösning. 
Idérik och begåvad med fantasi visade han sig härvid vara i be¬ 
sittning av en mindre vanlig grad av skarpsinne. Härom vittna 
framför allt följande arbeten: » Ueber die Byssus des Mytilus 
edidis » (1878), »Studien ilber den Bau und das Wachsthum des 
Hummer panzers und der Mollusk enschalen'» (1882) samt »Bau 
und Entwicklung der Bar ten bei Balcenoptera Sibal dii» (1882). 
I raden bland dylika arbeten måste också räknas hans lilla 
skrift »Uber Konservirung von Evertebraten in ausgedehntem 
Zustand » (1892). Var och en, som arbetat med lägre havsdjur 
vet, huru svåra undersökningarna mången gång äro just på grund 
av, att djuren vid minsta beröring sammandraga sig så starkt, 
att de totalt förlora det ursprungliga utseendet. Detta gäller 
framför allt korallartade djur såsom aktinier, alcyonier samt bryo- 
zoer etc. Det är uppenbart, att härigenom den inre organisa¬ 
tionen blir nästan omöjlig att med tillräcklig noggranhet utreda. 
Otaliga försök hade gjorts att finna något lämpligt medel att 
söva djuren, då de voro fullt utsträckta i sitt naturliga element. 
Man tillsatte till havsvattnen än det ena än det andra ämnet, 
men alltid förgäves. Tullberg tog sig an problemet. Han ut¬ 
gick från den tanken, att möjligen en tillsats av något av de 
salter, vilka ingå i havsvattnets sammansättning, borde kunna 
verka dövande på djuren. Han tillsatte därför efter hand ett 
överskott av magnesiumsulfat och lyckades över förväntan väl, i 
det att djuren efter en kortare tid ej blott dövades utan till och 
