TYCHO TULLBERG 
J 3 
undervisning ej kunde meddelas enbart genom kollegier eller 
läroböcker, utan att därtill fordrades vid sidan praktiska övningar 
hälst på ett för ändamålet inrättat laboratorium. 
Sedan Tullberg år 1875 återkommit från en studieresa till 
Tyskland, där han huvudsakligen arbetade på den zoologiska 
institutionen i Leipzig under den framstående och mångsidigt bil¬ 
dade professor Rudolf Leuckarts ledning, började han med kraft 
göra sina förberedelser för åstadkommande av ett zootomiskt la¬ 
boratorium. I dåvarande prefekten professor W. Lilljeborg fick 
han en välvillig förespråkare för sina planer, och tack vare hans 
stora energi kom ett laboratorium med stöd från universitetet 
och statsmakterna snart till stånd, till en början visserligen litet 
men som efter hand utvidgades så långt den gamla Gustavianska 
byggnaden tillät det. Laboratoriet förlädes nämligen först till 
nämnda byggnads norra del, där även det av Lilljeborg grun¬ 
dade zoologiska museet hade fått plats. Redan 1876 förestod 
Tullberg den nyinrättade prosektorsbefattningen, vars ordinarie 
innehavare han självskrivet blev 1879. Tillkomsten av denna 
institution, den första i sitt slag i norden, är sålunda helt och 
hållet Tullbergs förtjänst och det är till hans berömmelse, att 
den zoologiska forskningen i Uppsala leddes in på nyare, moder¬ 
nare banor. 
Likasom Lilljeborg med oerhört arbete skapat ett nytt 
zoologiskt museum, så nedlade Tullberg hela sin kraft på nyda¬ 
ning av ett zootomiskt museum, vilket av honom med hjälp av 
intresserade lärjungar utvecklades så, att det utan överdrift kunde 
sägas vara det för den tiden förnämsta vid någon zool.-zootomisk 
institution i världen. Sedan Tullberg 1882 efterträtt Lilljeborg 
i professoratet förändrades på hans initiativ prosektoratet till en 
e. o. profession i jämförande anatomi. Det torde vara överflö¬ 
digt att här omnämna, att han i egenskap av professor och pre¬ 
fekt för hela den zoologiska institutionen ingalunda försummade 
det av Lilljeborg grundade rent zoologiska museet. Tvärt om 
nedlade han ett intensivt arbete på samlingarnas förökande och 
ordnande, så att museet slutligen vid hans avgång var i ett syn¬ 
nerligen utmärkt skick. Samlingar, hopbragta av en mängd unga 
