TYCHO TULLBERG 
2 I 
livet igenom sökt sanningen och som i mångt och mycket hyllat 
Darvins åskådningssätt, står för mig såsom något storartat. 
Under Tullberg inspektorat utfördes även den stora restaura¬ 
tionen av Upplands nations gamla nationshus och vid dess invig¬ 
ning höllos högstämda tal framför allt av inspektor i versifierad 
form. 
Författaren av »Upplands Nation 1800—1914» avslutar kap. 
VI med följande ord: »Professor Tullberg fortsätter och avslutar 
inom Upplands nation dess största och ärofullaste tradition. Det 
är för Upplands nation en anledning till största glädje att ännu 
i bland få se sin gamle inspektor hos sig. Med det varmaste 
och livligaste intresse följer han ännu alltfort sin gamla student¬ 
nations öden.» 
Men om Tullberg genom sin stora vetenskapliga gärning 
och betydelsefulla insats såsom universitetslärare, inspektor för 
Upplands nation och ungdomens vän förvärvat sig ett namn, 
som sent i tiden skall glömmas, så få de stora dragen av hans 
livsgärning ej helt och hållet undanskymma andra egenskaper, 
vilka i så hög grad voro utmärkande för hans vinnande, sällsynt 
rika och helgjutna personlighet. Ty utom det att han var en 
filosof och tänkare, var han även skald och hade konstnärsblodet 
i sina ådror. Huru många gånger har han ej i en trängre krets 
av samtida vänner strängat sin lyra och förhöjt stämningen vid 
deras oftast små och anspråkslösa fäster? Han kunde då på ett 
godmodigt, humoristiskt, aldrig stötande sätt låta vissa oskyldiga 
egenheter hos vännerna passera revy. Sålunda ägnades längre 
eller kortare poem åt fröken Gustava Nisbeth, allas tant Gustava, 
en begåvad och vördnadsvärd kvinna, vilken en tid var en cen¬ 
tralperson i vänkretsen, Oscar Alin, Carl Wahlund, Simon Boe¬ 
thius, Frans Kjellman m. fl. Mera högstämda sånger riktade 
han till Carl v. Linné (1878), Olof Glas (1880), Vega (1888), 
W. Lilljeborg (1882), Israel Hvasser (1891) m. fl. Dessa och 
andra yttringar av hans skaldenatur sammanförde han i ett litet 
häfte om 90 sidor, vilket bar titeln: »För mina vänner — skämt 
och allvar» — tryckt i Uppsala 1892. 
Större och betydelsefullare voro de tal på prosa och vers, 
