LINNÉS TALSPRÅK 
Av 
JÖRAN SAHLGREN 
(Föredrag vid Svenska Linné-Sällskapets sammanträde i Stockholm den 22 nov. 1919.) 
I SAMBAND MED EN NY KOMMENTERAD UPPLAGA 
av Linnés reseskildfingar har jag börjat en vidlyftigare un¬ 
dersökning av hans språk. 
För ett poetiskt sinne kan det kännas som ett helge¬ 
rån att en filolog tar sig före att dissekera den skimrande dräkt 
vari blommornas förste klädde sina tankar och rön. En filolog 
är emellertid — i motsats till den allmänna föreställningen — ej 
blott en rotutdragare och ljudlagsstiftare. Den verklige filologen 
är, såsom redan hans namn angiver, först och främst en vän till 
språket. Och liksom Linnés kärlek till Floras barn är en ur¬ 
säkt för hans mekaniska räknande av ståndare och pistiller och 
hans sönderplockande av tusentals blomkronor, så kan också kär¬ 
leken till språket ursäkta filologen hans dissektion av blomster¬ 
konungens språk. Och kanske till och med filologens arbete skall 
kunna rikta Linnés poetiska vänner med en eller annan synpunkt 
av värde för uppfattningen av hans ordkonst. 
Linnés vänner — vare sig de nu äro poeter eller botanis¬ 
ter — må emellertid säga vad de vilja om mitt företag. Från 
filologiens synpunkt är i varje fall en undersökning av Linnés 
språk särdeles angelägen. Att Linné även i språkligt hänseende 
varit en förebild för sina lärjungar och därigenom kommit att i 
hög grad inverka på vårt modersmåls utveckling det borde stå 
