LINNÉS TALSPRÅK 
27 
•sågs i dag på hela fälten. Åkrarne kring Upsala, som wid denna 
tiden pläga fägna inbyggarnas ögon med den gröna Winter-Rågen, 
stodo nu nästan nakna och gofwo det eländigaste hopp för åker¬ 
mannen. » 
Eller några rader ur lapska resans 1 ingress: 
»Nu begynte hela marken fägna sig och le, nu komer 
skiöna Flora och sofwer hos Febus. 
omnia vere vigent et veris tempore florent 
et totus fervet Veneris dulcedine mundus. — — 
Färkan siungde hela wägen för oss, darrande i lufften.- 
o o J 
Himelen war klar och warm, wästan wädret swalkade med en 
behagelig pust och en dunkel färg begynte från wäster betäcka 
himelen. — — 
Nu begynte skogen alt mehr och mehr tilltätas, den liufwa 
lärkan, som tillförne uppehållit wåra öron, öfwergaf oss; men åter 
en annor emottager oss i skogen med lika stor compliment näml. 
hleran Turdus minor, hvilken då hon på högsta grantoppen spelar 
för sin käresta, äfwen låter oss fägna oss där af, ja hon stämer 
så högt in med sina diverse toner, att hon offta mästrar nächter- 
galen, sångarnes mästare.» 
Märkligt är att ännu ingen, om vi bortse från Fevertins 
lilla känsliga utkast, gjort ens ett försök att undersöka eller 
skildra Finnés språk. I viss mån får väl detta tillskrivas den 
— förträffliga men ensidiga — språkvetenskapliga skola, vars 
munnar vattnas vid tanken på ordrötter, och vars ögon tåras 
vid upptäckten av en ny ljudlag, men som anser språkutveck¬ 
lingen efter år 1700 ligga utanför vetenskapens råmärken. 
Men det beror också på svenskens ständiga längtan till det 
avlägsna. De i fjärran blånande bergen draga honom mera än 
den häll varpå han trampar. Tibet är honom kärare än Tiveden. 
Då jag går till mitt arbete, måste jag sålunda börja från 
början. 
Vi ha nu utbildat ett svenskt skriftspråk som är så gott 
som oberoende av talspråkets skiftningar. Endast i undantags- 
1 Lapska resan förelåg dock ej i tryck på Bellmans tid. 
