28 
JÖRAN SAHLGREN 
fall kan man i en anonym tidningsartikel se om förf. är norrlän¬ 
ning, mellansvensk eller skåning. Så var emellertid ej förhållan¬ 
det på Linnés tid och framför allt ej med Linnés eget skrift¬ 
språk. Det var i hög grad dialektfärgat. 
Ett studium av Linnés språk måste sålunda börja med en 
undersökning av hans modersmål, hans talspråk. Men har ej 
detta sjunkit i glömskans natt? På den tiden fanns ju ej fono- 
grafrullar eller uppteckningar med ljudskrift. 
Sant, men språkmannen vet att det är uttalet som föran¬ 
leder de flesta stavfelen och ur en författares stavfel kan språk¬ 
mannen ofta med lätthet konstruera fram hans talspråk. Finner 
man hos en författare ett sådant stavfel som tungomård i stället 
för tungomål , har man anledning antaga, att samme författare 
uttalat ordet mård som mål. Ett stavfel rinna för ringa visar, 
att författaren uttalat t. ex. ordet kvinna som kvin gal 
Rena dialektord kunna oftast direkt återföras på författarens 
talspråk. Den som i skrift kallar taltrasten för klera kallar honom 
naturligtvis också så i tal. 
För en undersökning av en författares talspråk äro ej tryckta 
arbeten så givande. En massa stavfel, inkonsekvenser och pro¬ 
vinsialismer rättas ju vid sättning och korrekturläsning vare sig 
det nu sker genom författarens, redaktörens eller tryckeriets för¬ 
sorg. Man bör helst vända sig till egenhändiga manuskript. 
Ej ens alla egenhändiga manuskript äro tillförlitliga källor. 
När en författare behandlar sin hembygd, dess seder och natur¬ 
förhållanden, frestas han lätt att begagna ett mera dialektfärgat 
språk än han eljest använder. För såväl föremål som bruk och 
föreställningar upptar han då gärna den inhemska terminologien, 
trots det han eljest ej begagnar sig därav. Om t. ex. Linné i 
skildringen av resorna genom Småland kallar lingonen för kröson 
är det ej därför sagt att han an vän dt denna benämning i Uppsala. 
En särskilt lämplig urkund för studiet av Linnés talspråk är 
den lappländska resan i Fries’ utmärkta upplaga. Frestelsen att 
vid skildringen av lappländska förhållanden tillgripa småländska 
1 Stavfel sådana som ringa för rinna, tungomård för tungomål, brod för bro kallas av 
språkmän för »omvända skrivningar» eller då det gäller svenska språket »hypersvecismer». 
