OLOF CELSIUS D. Ä. OCH 
FLORA UPLANDICA 
ETT BLAD TILL UPPSALABOTANIKENS HISTORIA. 
(Föredrag i Svenska Linnésällskapet vid dess höstsammanträde den 22 november 1919.) 
Av 
OTTO GERTZ 
L inné inleder sitt ungdomsarbete pr^tlu- 
dia Sponsaliorum Plantarum med följande ord: »En gam¬ 
mal plägsed är att upwachta sina förnämme Gynnare på 
Nyåhrsdagar med verser och lyckönskningar, hwar till 
jag äfwen framför alla andra finner mig högst förbunden. Och 
welle jag wähl skrifwa vers, men måste beklaga att på mig san¬ 
nas rättel. dett gambla ordspråket: Poetae non hunt, sed na- 
scuntur. Icke är jagh född någon Poet, men någorlunda Botanicus; 
ty frambär jag en liten frucht af den lilla åhrswäxt, Gud mig 
förlänt hafwer. Skulle jag framgifwa en Nyåhrsgåfwa att swara 
emot alt godt, Högwördige Hr Doctoren mig så oförskyldt bevvi- 
sat, borde den wara af röda Gullet, men hwar tager jag guld i 
öknen? Jag will finna på någott sådant, som jag offta förnummit 
Högwördige Hr Doctoren mehr sestimerat än guld, neml. några 
små och förgänglige örter, som fuller om wintren förfalla, men 
hwar sommar komma igen, upwisandes den store Skaparens mäster¬ 
stycke. Min önskan skall wara», fortsätter Linné, »att den 
alsmächtige Guden täcktes wälsigna Högwördige Hr Doctoren 
med hela sin förnämma Familia på detta nya åhret och förlänga 
Högwördig-e Hr Doctorens lifztid med hälsa och alskiöns wählsig- 
