FAMILJETRADITIONER OM LINNÉ 
7 
egen hand begiva sig dit. Det lärer flera gånger observerats, 
att hunden, även då han gick ensam, vilade vid samma sten, där 
hans husbonde plägade röka sin pipa, och då han kom till kyr- 
kan, gick han mycket ordentligt och lade sig i Hammarby-bänken. 
När det emellertid led mot den tid, då Linné plägade gå, steg 
hunden med framfötterna upp mot bänkkanten, hoppade med ett 
»vov» ut samt begav sig hem. Detta lärer icke hava händt en 
utan många gånger. Prästen tyckte icke just om denna kritik. 
Fig. 4. Fru Linnés psalmbok. Tillhör förf. Efter fotografi 
av E. Finn 1918. 
men då han beklagade sig för Linné, svarade honom denne, 
skämtande, att han ju själv kunde se, att hans predikningar voro 
för långa, då t. o. m. de oskäliga djuren gingo sin väg. I kyr¬ 
kan hade Hammarby på den tiden en särskild bänk, den första 
på båda sidor om huvudingången. I denna bänk hade Linné för 
sin hustrus räkning en psalmbok liggande. Den finnes ännu kvar 
och är tryckt med stor stil samt bär årtalet 1724. I denna har 
Linné på ett försättsblad skrivit: »lemnas i Dannemarks kyrkia och 
Hammarby stol till tjenst för Fru S. Ifi. Linné» (fig. 4). 
Då Linné fått en idé, ville han, som bekant, alltid genast 
nedskriva densamma. Midt ibland barnen, huru mycket de än 
