FAMIIJKTRADITIONER OM LINNK 
19 
Särskilt måste jag vidhålla den av mig i dessa »Familje- 
traditioner» uttalade åsikten, att Linné var lycklig i sitt hem. I 
en efterlämnad, mig tillhörig anteckning, skriven något efter det 
han blivit 60 år, där han tackar Gud för sin lycka och uppräk¬ 
nar det goda, han fått åtnjuta, säger han bland annat: »2. Hustru 
som hushållar. 3. Barn som varit beskedliga» och »10. Sonen 
till efterträdare.» 
Till den lycka, som hemmet skänkt honom, kom också efter 
hand ekonomiskt oberoende och välstånd samt de vetenskapliga 
frameånearna och det anseende de medförde. 
Men en god och duglig hustru och lovande barn skapa ej 
ensamt en mans lycka, icke heller framgången i arbetet, även 
om den är så lysande som den, vilken blev Linné beskärd; där¬ 
till fordras också den moraliska grund, som medför sinnets jäm¬ 
vikt och ur vilken ensam en harmonisk utveckling av hela per¬ 
sonligheten kan leda sitt ursprung. 
Av allt att döma var denna moraliska grund i hög grad ut¬ 
präglad hos Linné. Ständigt och jämt framlyser i hans skrifter 
övertygelsen om en högre världsordning, och hela hans uppfatt¬ 
ning av det förhållande, som bör äga rum människor emellan, 
var, så vidt jag kan finna, sällsynt ädel. Denna senare kommer i 
synnerhet till synes i de av Elias Fries utgivna utdragen ur hans 
anteckningar för sonen (Nemesis divina), där särskilt de i början 
av Fries’ uppsats förekommande sentenserna och råden till sonen 
vittna icke blott om en stor människokännedom utan framför allt 
om en levnadsvishet, som, då den utgjorde normen för hans eget 
handlande, ej kunde undgå att medföra en djup och sann lycka. 
Man har sagt, att Linné var äregirig, det får stå för deras 
räkning, som sagt det. För min del kan jag icke finna denna 
anklagelse befogad. Jag har mig icke bekant, att han företog sig 
något för att därpå vinna ära, utan gjorde allt för att lösa na¬ 
turens problem. Däremot är det alldeles klart, att han i hög 
grad gladde sig åt det erkännande och de utmärkelser, som i så 
rikt mått kommo honom till del, ja mången tycker nog, att hans 
glädje åt en del utmärkelser var väl barnslig, och detta kan ju i 
viss män vara riktigt, men man får dock komma ihåg, att en 
