LINNÉ OCH UPPSALA 
Av 
ERIK MULLER 
(Föredrag vid Svenska Linné Sällskapets vårsammankomst i Uppsala tien 23 maj 1918.) 
D et är pä klassisk mark, som svenska 
Linné-Sällskapets ledamöter i dag, två hundra elfte års¬ 
dagen av Linnés födelse, samlats för att fira sin första 
årshögtid. Linné och Uppsala höra nämligen oupplös- 
ligen samman. Visserligen kan hela Sverige göra anspråk på 
Linné, vars forskningar omfatta nästan hela landet från Lappland 
till Skåne. Men Uppsala bildar den jordmån, ur vilken hans 
snille spirat och där hans levnad satt de största spåren. Här 
borde även stenarna kunna tala och på sitt språk bära vittne om, 
att vår störste naturforskare här levat och verkat. 
Linnés verksamhet i vår nordsvenska universitetsstad är bun¬ 
den till två väl avgränsade perioder i hans liv. Den första faller 
inom åren 1728—1731 och omfattar studieåren. Den senare 
börjar med hans utnämning till professor 1741 och slutar med 
hans död 1778. Till innehåll mycket olika, förhålla sig dessa 
tidsskeden såsom vår och höst, såsom sådd och skörd. Mellan 
dem faller den härliga Hartekamp-perioden, där på utländsk mark 
Linnés blomnina äsfer rum. 
Den första Uppsalaperioden är frän allmäntmänsklig syn¬ 
punkt den allra intressantaste. Det är kampåren, då den okände 
småländske studenten arbetar sitr fram ur svårigheter och obe- 
<v> 
kantskap till framgång och erkännande. Vem minnes icke från sin 
