LINNK OCH UPPSAI.A 
25 
Linnélitteraturen, i stor utsträckning- användt sig av Linné. Tyd¬ 
ligen föreligger emellertid här ett fält av Linnéforskningen, som 
ännu vid bearbetnincr kan eiva rika frukter. 
ö o 
o 
Aren 1735 till 1738 omfatta den utländska vistelsen, den i 
yttre hänseende viktigaste perioden i hans liv, varunder han fick 
tillfälle att i tryck utgiva sina arbeten. Så följer Stockholms- 
tiden 1738—1741, som jämte hans stora läkarpraxis gav honom 
tillfälle att samarbeta med landets förnämsta kulturpersonligheter, 
och därefter komma vi till hans andra och längre Uppsalaperiod. 
Det är tiden, då Linné inhöstar frukterna av sin ungdoms arbete. 
Genom offentliggörande av huvudarbetena: Philosophia botanica 
och Species plantarum utför han nu påbyggnaden och nedlägger 
slutstenarna i sitt storverk, som ledde till botanikens reformation. 
Säkerligen skulle ett därpå riktat studium även av denna livs¬ 
period giva månget bidrag till de stora andarnas karakteristik. 
Här må endast erinras därom, att han aldrig blev en vetenska¬ 
pens invalid, såsom ofta är fallet med de geniala forskare, som i 
ungdomsåren redan hunnit fram till sin levnads storbragd. Hans 
arbetskraft och arbetsglädje fortsatte tvärtom in i ålderns senaste 
dagar. Och denna verksamhet bar framför allt nu såningsmannens 
och skördarens prägel i lärarens gestalt. Lärjungar från när och 
fjärran strömmade till. Genom sin verksamhets allomfattande 
egenart, som fullständigt överensstämde med tidsandans, den s. k. 
nyttighetstidens uppfattning och kynne, intog Linné en plats i 
centrum av det allmänna intresset. Och detta icke allenast i sitt 
fosterland. Redan under vistelsen i Holland hade han grundlagt 
ett världsrykte, som nu i samband med fulländningan av hans 
livsverk alltmera steg och nådde kulmen. Uppsala blev centrum 
för den dåtida naturforskningen. Ingen har väl såsom Linné spridt 
glans över detta lärdomssäte. Vad Uppsala givit Linnaeus i ung¬ 
domsåren, det återgav denne, universitetets berömdaste son, under 
sin senare period i rikligaste mått. 
På personer torde såsom Linné hava förkroppsligat idealet 
av en universitetslärare, på samma gång forskare och ungdomens 
vetenskaplige uppfostrare. Sällan torde i en man vara förenad 
en .så produktiv forskargåva, som skapar nytt efter eget initiativ. 
