MNNE OCH UPPSALA 
27 
clet moderna Uppsala bär vittne om sin störste son. Man saknar 
ett minnestempel, som fyller den dubbla uppgiften att genom sina 
personliga föremål komplettera i möjligaste mån den bild, som 
man erhåller av Linné i hans skrifter och att hos den stora all¬ 
mänheten uppväcka och vidmakthålla intresset för ett stort foster¬ 
ländskt minne. Den saken synes emellertid vara på god väg att 
förverkligas. Men var är det minnesmärke, som genom konsten 
inför offentligheten objektiverar Linnés personlighet eller någon 
av de talrika till känsla och fantasi talande episoder, som rymmas 
inom hans liv? Det är emellertid icke endast i de stora minnes¬ 
märkena, som den klassiska marken manifesterar sig. För den, 
som i sydligare länder besökt platser för store mäns verksamhet, 
är det påfallande, huru segt deras minnen hålla sig fast hos den 
stora allmänheten i form av sagor och anekdoter, som då van¬ 
ligen förbindas med de alldagligaste föremål. »Här i denna 
kneipp intog Hans Sachs sin frukost.» »I detta rum tänkte 
Fichte sina största tankar» o. s. v. Det är visserligen så, att 
mycket av dylika reminiscenser vid närmare undersökning icke 
visar sig vara exakt. Det är väl också sannolikt, att en hel del 
reklam och geschäft döljer sig bakom sådan minnets godhet. 
Men dylika smådrag hava den stora fördelen att sätta den in¬ 
tresserade främlingen in i den rätta stämningen och att bilda en 
relief i den tavla från svunnen tid, som han söker för sig fram¬ 
kalla. Den tidsströmning, som följde efter Linné, måtte gått hårdt 
fram över marken, då den så fullständigt nedmejat minnesblomstren 
och gjort den steril. 
Det finnes emellertid i Uppsala en åldrig trotjänare till vår 
store mästare. Det är den gamla Rudbeck-Linnéanska träd¬ 
gården. Här är i sanning den klassiska marken, där töcken¬ 
skepnaderna »nalkas och skrida förbi vårt öga som i forna dar». 
Här se vi den vördnadsvärde Olof Celsius upptäcka den blomster- 
forskande ynglingen för att sedan giva honom den kraftigaste 
handräckning, som på hemlandets mark kom honom till del. Här 
samlar Linnaeus redan vid 22 års ålder de studerande i hundra¬ 
tal omkring sig. Den gamla trädgården bildar väl också den 
materiella jordmån, som Linnaeus behövde för att alstra sitt 
