LINNK OCH ARTKDI 
37 
men det brukas i ytterst olika omfattning på olika ställen, och ett 
o-eims kan underavdelas i tvenne eller flera andra o. s. v. 
Lika illa som det var ställt med systematiken, lika förvir¬ 
rade voro begreppen med avseende på terminologi och nomen¬ 
klatur. Det fanns inga enhetliga och allmängiltiga namn varken 
på avdelningarna eller på de olika slagen av djur eller växter. 
När man t. ex. ville uttrycka namnet på den avdelning, som 
omfattade de mjukfeniga fiskarna enligt Ray och Willoughby, fick 
man säga >'> Pisces ovipari, ipcibiis pinnaruni dorsalium radii omnes 
molles et flexiles sunP (Artedi skrev blott Malacopterygii). 
Däggdjuren kallades av Ray '>'>Anhnalia vivipara pilosa'^ (Linné 
skrev senare blott Mammalia) . Sålunda i stället för namn måste 
man använda en hel fras av m. 1. m. beskrivande innebörd, och 
detta gällde ej blott om olika grupper, utan även om arter. 
Dessutom användes mången gång samma ord eller namn för olika 
slag av djur och å andra sidan kunde samma djur eller grupp 
av djur ha en hel rad av olika namn. Canis och Vulpes be¬ 
tydde sålunda ej blott hund och räv, utan utgjorde på samma 
gång namn på vissa hajar, och den av dessa, som kallades Ibil- 
pes, nämndes stundom också Simia = apa. Namnen Turdiis^ 
trast. Passer, sparv, Cncuhis^ gök, Hirundo, svala, Milv2is^ glada, 
o. s. V. nyttjades ej blott för de nämnda fågelslagen utan även 
för olika fiskarter o. s. v. Det må vara nog med dessa exempel. 
De torde tillfyllest visa, att det krävdes ej blott ett friskt mod, 
utan även ovanligt stora förutsättningar i andra avseenden för 
att bringa ordning och reda i detta ofantliga kaos. Men de båda 
uppsalastudenterna gjorde det. 
När Linné 1735 utgav sin första upplaga av Systema na- 
turce-, detta första, till synes enkla schema, som på sätt och vis 
är alla verkliga naturvetenskapliga systems moder, huru av- 
^ vikande de än äro eller bliva, hade Artedi blott lämnat tvenne 
däri synligt framträdande bidrag därtill. Dessa voro dels syste¬ 
met över fiskarna i dess helhet och dels indelningen av umbella- 
terna efter svepets förhållande. Det sistnämnda är ju i och för 
sig av underordnad vikt, men det lämnar en antydning om, att 
samarbetet även sträckte siij till botaniken. Att det stora hela 
