6 o 
CARL FORSSTRAND 
på Holländska huru det tillkom att han behöfde fråga honom, 
hwartill denna swarade, att Linnaeus icke kände Örter på samma 
sätt som andra af blotta påseendet, utan han har sitt egit sätt 
att läsa namnen uti dem, då han betracktar dem noga, till bewis 
hwaraf han bad Linnaeus sielf se efter, då han åter frågade nam¬ 
net på en ört. Han förklarade sig ock nögd därmed, allenast 
de wille något litet stadna, och blef snart färdig med namnets 
utsäeande, sedan han afbrutit en blomma och examinerat den- 
samma. Så snart han åter frågade, förklarade sig Clifford nögd 
att stadna och war högeligen förundrad och förnögd öfwer dess 
blomsterkänning. Han begynte ock genast handla med Burman- 
nus att han skulle^afstå honom, det denna dock icke giärna wille, 
emedan han sade sig behöfwa dess biträde wid utarbetande af 
dess Flora Zeylanica, som han då arbetade uppå. Clifford måste 
således wara nögd med att få betinga sig honom på 8 dagar, 
och till att förmå Burmannus till att samtycka därtill, skänkte 
han honom ett exemplar, som han hade in duplo af Sloanes be- 
skrifning öfwer Jamaica, som skall wara ett så kostbart wärck, 
att därföre betalas till 30 Ducater och är det ändå svårt att få. 
Linnaeus blef logerad som en Prints, och fölljande dagen frågade 
hans nya wärd om han hade godt om penningar. Han måste 
wähl tillstå att det war rara waror i hans kram, men sade sig 
ock inga behöfwa så länge han lefde så härliga, hwarpå Clifford 
stack honom i handen en strut med 100 Gullen uti, sägandes 
att man icke kunde alldeles wara sådant förutan. Han öfwer- 
hopade honom sedan ytterligare med så mycken höflighet, att 
han måste utfästa sig till att blifwa ett år i hans hus, och niöt 
därföre i ,000 Gullen i löhn, hwarigenom han fick sätta sine saker 
i ordning och komma sig på fötter till sin lyckas widare befräm- 
jan. Clifford hade, som Linnseus sedermera förnummit, fådt an¬ 
ledning och uppmuntran till detta steget utaf Boerhave. Linnaeus 
giorde sig ock i öfrigit godt gagn i hans hus af hans stora Bok¬ 
förråd och samling af wäxter i hans trägård. 
Linnaeus påstod att en Engelsman, Hale benämnd, igenom 
säkra rön bewist att uti wäxterne är intet nedstigande af saften. 
c? 
Han försäkrade mig att bästa medlet till att få waraktiga och 
