1 . 
FANEROGAMER. 
KORGBLOMMIGA. 
1. Stor kardborre Goss. [^Lappa officinalis All.) BardancC R. H. S. 
Urgammal drog. Bardana uppges betyda hästtäcke med hänsyftning på 
växtens stora blad. Linnés Arctium Lappa omfattade även våra andra kard- 
borrearter. Radix Bardanae innehåller utom garvämne ett glykosidartat bitter¬ 
ämne, 45 % inulin m. m. Brukades fordom i form av dekokt som urin¬ 
drivande och svettdrivande medel. 
Fanns kvar ännu i 6:e ed. av vår svenska farmakopé, som gällde till 1869. 
Våren 1918 förekommo i tidningarna notiser om att kardborren skulle 
vara giftig, men av de skildrade symtomen att döma förelåg otvivelaktigt för¬ 
växling mellan unga kardborreblad och blad av bolmörten. 
2 . Blåklint Fk." L. {Centaurea Cyafius L.) Cyani Fl. 
Brukades fordom i ögonterapien som s. k. kornblomsvatten. Urogen 
utdömdes redan av Linné. »Vi kunna den bekvämt undvara», säger han. 
»Ger åt socker en vacker blå färg» L. 
På 1600-talet bereddes av blåklintblommor en tinktur, med vilken man 
färgade tjockt inkokt ris lysande blått, varefter riset som skåderätt serverades 
på ett vitt fat eller på silverfat, garnerat med kräftklor och förgyllda mandlar. 
3. ^Ringblomma Fk. L. {Calendula officinalis I>.) CalendulEe Fl. H. S. 
Användes mot svära sjukdomar bland andra kräfta och ögonsjukdomar. 
»Strålblommorna kunna i torkat skick användas som ersättning för saffran 
men i dubbel dos» L. Brukas väl än i dag till förfalskning av denna 
krydda. 
Semina Calendulae förkastades av L. Herba upptages som »extra» i 5:e 
ed. av svenska farmakopén 1817, men utgick med denna år 1845. 
4. Rölleka Fk. L. {Achillea Millefoliitni L.) Millefolii H. Fl. 
Redan växtens .släktnamn antyder, att drogens historia går tillbaka till 
den klassiska forntiden. Achilles använde den som sårläkande. Först senare 
‘ Johan Frank eller F'rankenius, här ofta angiven som auctor till de svenska växt¬ 
namnen, var Uj^psala universitets förste professor i medicin och botanik, y 1661. 
