74 
KARL HEDBOM 
42. Gul sporreblomma Liljebl. [Linaria vulgaris L.) Linarije H. 
Drogen fanns i våra äldre farmakopéer. 
Misstänkt på grund av sin skärpa. Brukades som urindrivande medel 
och till salvor. 
43. Bäckgröna Fk. [Veronica Beccalninga L.) Beccabungfe H. 
Förekommer blott i 1775 års farmakopé. 
»Jag kan ej inse, vad gagn läkaren kan ha av denna ört i torkat skick, 
oaktat hon fordom fått mycket beröm» L. Räknades till de »blodrenande» 
medlen. 
44. Ärenpris Fk. [Veronica officinalis L.) Veronicae H. 
Höll sig kvar i farmakopén ända till år 1847. Brukades som te. 
45. ögontröst Fk. L. [EupJwasia officinalis L.) Euphrasice H. 
Högeligen tvivelaktig som läkemedel enligt L. 
TOBAKVÄXTER. 
46. Kvesved L. [Solaman Dulcamara L.) Dulcamarse Stipites. 
Infördes i medicinen av »läkarne i Myddvai» i Wales på 1200-talet. 
L. skrev en utförlig disputation om Kvesvedens betydelse i läkekonsten. 
Det framgår av denna avhandling, att han ej kände något bättre medel mot 
ischias och reumatism, skörbjugg, syfilitiska och andra hudutslag. »Dulcamara 
begynte han först i Sverige att bruka och curerade därmed Syphilis och Scor¬ 
butus» L. i Egenh. Anteckn. 
Drogen innehåller två olika glykosider. Är giftig i större dos och före¬ 
kommer ej i vår farmakopé efter år 1901. 
47. Nattskatta Fk. [Solanum nigrum L.) Solani H. 
Dioskorides, som dog år 90 e. Kr., kände till nattskattan. 
Växtens bär äro giftiga för människor och vissa djnr. 
Drogen har ej förekommit i vår farmakopé efter år 1817. 
48. ■■’'Spikklubba Liljebl. [Datura Stramonium L.) Daturae S. 
Fick enligt en anteckning av Fristedt betydelse som medicinalväxt först 
i slutet av i6:de århundradet. 
Linnés Semina Daturae uppges av N. J. Berlin tillhöra en annan Datura- 
art. 1 Flora Suecica upptagas emellertid Semina Daturie under 1 ). Stramonium 
L. Bladen uppgivas ej av L. som officinella, men ha alltid förekommit i våra 
farmakopéer. 
Drogen innehåller de giftiga alkaloiderna hyoscyamin och skopolamin. 
49. Bolmört Fk. L. [Hyoscyamus niger L.) Hyoscyami R. H. S. 
Känd som giftväxt från forntiden, men enligt anteckning av Fristedt 
kanske från början av medeltiden använd som medicinalväxt. 
