86 
KARL HEDBOM 
»Ett uppmjukande medel, lämpligt i underlivets sjukdomar» L. 
Ehuru fordom mångsidigt använd, hade drogen dock sin största betydelse 
vid beredning av utvärtes medel. 
Utesluten ur de tvä sista editionerna av vår farmakopé. 
128. Vitklöver Retz. [TrifoUum repens E.) Trifolii albi Fl. 
»Det är säkert, att bladen pä denna växt liksom harsyrans resa sig mot 
storm, vilket redan Plinius iakttog» L. 
Drogen »brukas mot gikt, fast sällan» L. 
129. Busktörne Nath. {Onoiiis spinosa L.) Ononidis R. 
Drog i vära fyra äldre farmakopéer. 
Brukades som urindrivande medel enligt L. 
Hyser glykosiden ononin och alkoholen onokol. 
130. Färgginst Eiljebl. [Genista tinctoria L.) Genistce H. Fl. S. 
»God, purgerande drog, sällan använd» L. 
Innehåller luteolin, ett färgämne som förekommer även hos sl. Reseda. 
ROSVÄXTER. 
131 . Oxel Ek L. [Sorbiis suecica Krok) Sorbi domesticse R. 
»Bär frukt ungefär vartannat år» L. 
Upptages i Fl. Su. som medicinalväxt med den anmärkningen, att bären 
lätt ge kolik och att drogen därigenom blivit föråldrad och är opålitlig. 
132. Rönn Fk. L. [Sorbt/s Aucuparia L.) Sorbi Aucuparice B. 
L. betraktade även rönnbär som föråldrad drog. Emellertid infördes de 
i 3:je editionen (1784) av farmakopén och kvarstodo t. o. m. den 6:te. An- 
sågos verksamma vid stranguri. 
Rönnbär äro rika på äpplesyra m. fl. beståndsdelar. 
133. Slån Till. L. [Prunus spinosa L.) Acaciae nostratis C. El. Fr. 
Enligt I.. en god medicinalväxt. 
»Barken adstringerande, blommorna laxerande. Av bären kan beredas 
vin med finaste doft och smak.» I.. 
Blommorna innehålla fritt kvercetin, ett färgämne. 
134. Älggräs Fk. [Spirxa Ulmaria L.) Ulmarice R. H. 
Ett godt adstringerande och svettdrivande men gammalmodigt medel en¬ 
ligt L. 
»Hela växten doftar fint. Sprider vällukt i allmogens hyddor vid festliga 
tillfällen. Hästar och kalvar försmå den, men getter äro förtjusta i den» L. 
Blommorna funnos som drog i 1775 års farmakopé. 
Innehåller salicylsyra och dess aldehyd, som ger blommorna den fina 
doften. 
