93 
TJNNÉS INHEMSKA MEDICINAI.VÄXTKR 
»Örten är giftig och tvivelaktig» L. 
»Fröen brukas vid koppor, gulsot och skabb», men »jag har sett små 
barn dö av för stor dosis, ordinerad af käringar» L. 
Drogen var upptagen i 1775 års farmakopé. 
174. Riddarsporre Fk. L. [Delphhiuon Cofisolida L.) Consolidae regalis Fl. 
»Föråldrad och tvivelaktig i fråga om verkan» (l.. i Mat. med.). 
»Blommorna onyttiga. Violblommor få de ej ersätta» (L. i Censura 
Simplicium). »Delphinium ej att skämta med» (Colleg. diietet). 
»Den blommande växten en prydnad för åkern jämte blåklint och klätt» 
(L. i Fl. Su.). L. hade annan syn på saken än vår tids jordbrukare. 
175. Trolldruva Qr. [Actcea spicata L.) Actiese R. 
»Giftigt heroiskt medel. De som äta bären, bli rasande därav, e. gr. 
några barn på Danviken. Växten tycker om skugga. Lockar till sig paddor» L. 
»Guys Pulver emot kräftan påstod han vara Pulvis Foliorum Actaeie» 
L. i Egenh. Anteckn. 
176. *Pion Fk. [Poeonia officinalis Retz.) Pseonias R. S. Fl. 
Urgammal medicinalväxt. 
»Heroiskt medel», brukat vid epilepsi, kvinno- och barnsjukdomar. 
Ännu pä 1600-talet brukades följande kur mot fallandesot under namn av 
Christian den 3:djes råd: tag en bit av hjärnskålen, upphettad och sönder- 
stött, av en hängd tjuv. Sätt till detta pulver 3 pionkärnor, finstötta. Gi^• 
den sjuke att dricka därav ])å fastande mage i lavendelvatten och befall Gudi 
verkan (se Troels Lund: Hälsobegrepp i Norden under i6:de årh. sid. 163). 
Roten och fröen voro officinella i våra tre älsta farmakopéer. 
Fröen kända som amuletter att underlätta tandsprickning hos barn. 
NÄCKROSVÄXTER. 
177. Vit näckros (Liijebl. Nymphcea alba L.) Nymphaeas albie R. Fl. 
Rogivande, feberstillande, föråldrat medel enligt L. 
Förekom emellertid i 1775 ärs farmakopé. 
NEJLIKVÄXTER. 
178. *Såpnej lika Retz. [Saponaria officinalis I..) Saponarise R. H. S. 
Ehuru denna växt av L. angives som föråldrad i egenskap av läkemedel, 
blev den dock upptagen 11775 ärs farmakopé och kvarstod som officinell ända 
till dess den uteslöts ur näst sista editionen år 1901. 
Den innehåller den bekanta glykosiden sajionin, vars vattenlösning vid 
omskakning skummar likt tvållösning. 
Brukades dels vid lungkatarrer dels vid kroniska former av syfilis på 
grund av svettdrivande egenskaper. 
