LINNÉ I HOTXAND 
M 3 
skulle ock hans arbetsdag utbytas mot en annans, och i Linnaeus 
anade Boerhaave redan den »sol oriens», som bebådade gryningen 
till en strålande ny dag. Rörande är ock förhållandet mellan 
dessa två. Med vördnad och tacksamhet lyssnade den unge arv¬ 
tagaren till den gamle mästarens på lärdom och erfarenhet grun¬ 
dade undervisning, och denne å sin sida tjusades och gladdes åt 
de nya tankar och idéer, som Linnaei snille utformat. Det ligger 
ock något av profetens allvars- och siareord i det avsked, varmed 
den gamle på sjukbädden för sista gången hälsade sin unge di- 
scipel. »Jag har lefwat min tid och mina åhr, samt gjordt hwad 
jag förmådt och kunnat. Gud beware dig, för hwilken alt detta 
återstår. Det wärlden af mig äskadt har hon fått, men hon äskar 
långt mera ändå af dig.» 
Det blev knappt mer än en månad, som Linnaeus denna 
gången kom att vistas i Leyden, och under den tiden gjorde han 
ock utflykter till andra delar av Holland, till havssträndernas dy¬ 
ner med dess underliga djur- och växtvärld, till Utrecht med dess 
Hortus academicus, till Amsterdam, där han i botanices profes¬ 
sorn Johan Burman vunnit en vän och där han även lyckats be¬ 
reda sin landsman och studiekamrat Artedi plats och arbete hos 
den kände samlaren och naturhistoriske författaren Albert Seba. 
Men under denna Linnsei vistelse i Leyden lyckades han dock 
med den för honom egna förmågan snabbt knyta intima vänskaps¬ 
band med månofa där varande naturforskare. Med. doktorn och 
senatorn i Leyden Johan Fredrik Gronovius, Isac Lawson, en lärd 
och rik skotte, som vistades i staden, professorn i botanik A. von 
Royen o. a. räknade sig snart som Linnaei vänner. Särskilt den 
förstnämnde av dessa hade Linnaeus allt skäl att vara tacksam 
emot; att även all världens naturforskare med erkänsla borde 
minnas hans namn framgår av det förhållandet, att denne med- 
verkade till och tillsammans med Lawson även bekostade tryc¬ 
kandet av Linnaei Systema Natiircc, detta verk som med sina 
blott I I sidors text på sätt och vis kan sägas bilda gränsstenen 
mellan den praelinneanska perioden inom naturforskningen och 
den, i vilken vi nu leva och arbeta. 
Pa Uppsala universitets bibliotek finnes numera i avskrift en 
