15 ° 
ROB. E. FRIES 
konst producerades, viste oss kaffe-, cacao- och mangoträd och 
en otrolig myckenhet blomster, som ej tillhöra denna klimat. 
Kl. I gingo vi upp i huset och blefvo serverade med 3 rät¬ 
ter utan kött, men annars god mat, af en watersauce, kronärt¬ 
skockor och blomkål, godt smör, ost och bröd samt rödt vin, 
men både min bror och jag såsom ingendera botanici funno här 
ej mycket nöje.» 
Denna skildring av ett besök på Hartecamp under Linnaei 
tid därstädes är, såvidt jag har mig bekant, den enda, vi för när¬ 
varande äga, och är den därför onekligen av ett visst intresse. 
Att den dock skulle rätt återge det sätt och den sinnesstämning, 
varmed Linnaeus i allmänhet mottog sina gäster, har man nog allt 
skäl att betvivla. Besöket ifråga skall hava ägt rum den 17 
sept. 1735, således blott 4 dagar efter det Linnaeus övertagit 
skötseln av Hartecamp, och det är ju möjligt, att han då ansåg 
sin tid alltför dyrbar för att kastas bort på ett par för helt andra 
saker tydligen långt mera intresserade besökare. Möjligt är ock, 
att uppgifterna ej i allt få tagas för goda, ty ett faktum är, att 
memoarerna beträffande förhållandet till Linnaeus innehålla rena 
oriktigheter, såsom att memoarförfattaren stött samman med denne 
och Sohlberg vid en middagsmåltid på ett värdshus i Leyden 
redan den 20 dec. 1734, således året innan dessa anlände till 
Holland. I Sohlbergs mun lägger ock författaren vid ett tillfälle 
(d. 15 sept. 1735) det egendomliga uttalandet, att »det är be¬ 
synnerligt, att Boerhaven ej kan tåla Linnaeus», något som ju 
alldeles strider mot, vad vi veta om förhållandet mellan dessa två. 
En annan svensk gjorde långt senare ett besök på Harte¬ 
camp. Det var Linné-beundraren och Linné-skalden Oscar Lever- 
tin, vilken under sitt sista levnadsår gjorde en pilgrimsfärd i 
Linnaei fotspår genom Holland." I vemodsfulla ord har han må¬ 
lat vår tids Hartecamp, hur en engelsk park nu grönskar, där en 
gång Cliffords rokoko-anläggningar lågo med sina klippta häckar, 
»statyer, dammar och konstnärligt byggda berg och irrgångar». 
Med en sällsynt frodighet bfeder grönskan nu ut sig överallt, 
liksom ville den täcka och dölja minnena från tider, som gått. 
' Jfr Svenska Dagbladet 1906. 
