LINNÉS RELIGIÖSA ÅSKÅDNING 
5 
fiska strömning skulle ha kunnat påverka det LlNNÉS egna system, han 
redan sommaren 1730 1 var på spåren och som 1731 närmare utlades i 
hans Hortus uplandius 2 . Denna visar sexualsystemets klasser ungefär 
så bestämda och begränsade, som senare i Systema naturae (1735) och 
Methodus sexualis (1737) 3 - Jag nämnde »inre skäl». Det syns mig näm¬ 
ligen vara att helt misstaga sig på LlNNÉS läggning, om man tror, att han 
spekulerat ut sexualsystemet, eventuellt med ett annat system som underlag. 
Han skulle säkerligen själv ha tillbakavisat ett sådant antagande. Han har 
helt enkelt »sett ut» sitt system. Linné är framförallt iakttagaren — och allra- 
mest som ung — som med en »otrolig autopsi» upptäckt sina nya rön. Visser¬ 
ligen står för den äldre Linné »Ordines naturales» såsom idealet, men icke 
dess mindre förstår Linné hela sitt liv sexualsystemets väldiga betydelse. 
Det har varit en nödvändig brygga från de utspekulerade systemen till 
det naturliga. LlNNÉS systematik åtminstone till och med år 1735 torde 
därför verkligen böra betraktas såsom hans egen. Detta icke mot Le- 
VERTIN. Ty bakom de senare större upplagorna av Systema naturae 
kan man tycka sig se just den Wolffska uppställningen, något som 
väl ännu mer är fallet med Philosophia botanica (1751), ehuru litterära 
belägg för direkt beroende ej äro mig kända. Snarare har man väl att 
tänka på två likartade utslag av en gemensam tidstendens. Direkt be¬ 
roende kan naturligtvis tänkas ha ägt rum, särskilt under LlNNÉS ut¬ 
ländska resa 1735—1738. Med hänsyn till LlNNÉS nu allt uppslukande 
botaniska intresse och hans oerhörda, på egna arbeten inriktade flit un¬ 
der resorna genom Tyskland, Holland, England och Frankrike, håller jag 
det dock för osannolikt. Däremot är väl ett allmänt intryck även av 
tidens religionsfilosofiska tankar från denna resa att antaga, ett intryck, 
som säkerligen förstärktes i Upsala efter 1741, då Linné ofta hade till¬ 
fälle att träffa Samuel Klingenstjerna (1698—1765), som studerat ex- 
perimentalfysik under WOLFF och var hans lärjunge även i filosofin, och 
den unge och geniale Anders CELSIUS (1701 —1744), brorson till dom¬ 
prosten A. Celsius, som också var upplysningsman i Wolffiansk anda. 
LlNNÉ kallar honom för sin »specielle vän och släcktinge». 4 
För att så endast taga med det allra nödvändigaste beträffande 
LlNNÉS naturuppfattning, bör här nämnas, att hos LlNNÉ den från det 
gammaldags rättroende hemmet nedärvda fromheten samma fromhet 
som utgjorde upplysningstidens religiösa arv i mångt och mycket går 
igen i hela LlNNÉS liv — det är detta drag man kallat det naiva och 
barnsliga — och att den hindrade LlNNÉ från att lata förståndet i allo 
1 Th. M. Fries: Linné I: 67. 
2 I Ungdomsskrifter utgivna av E. ÄHRLING s. 205 ff. 
3 Th. M. Fries a. a. I: 68. 
4 Egenhändiga anteckningar s. III. 
