ELIS MALMESTROM 
I O 
är neutral vid allt människans handlande, Nemesis må höra det eller ej. 
I Nemesisanteckningarna framskymtar, att Guds plan med människorna 
och världen ej får störas. Ty det är Gud som styr. Men det är svårt 
att se det. 
Och huru all ting tycks bli fört af menskio händer 
går doch alt till det mål, dit Gud sin spira wänder. 
På ett annat ställe heter det: 
Mitt urwärk du stälte, mitt bröd du mig skar. 
Den som kommer i kollision med eller avviker från Guds plan, upp¬ 
väcker ofelbart en gudomlig reaktion. Det är Nemesis, som då träder 
fram. Man kan fråga, om LlNNÉ har allt detta av erfarenhet, eller hur 
han funnit sin Nemesisuppfattning. — Med utgångspunkt från ordet: 
»Allt gick olyckligt för mig, då jag ärnade hämnas, men ändrade och 
lämnade allt i Guds händer. Sedan gick allt lyckeligt -—1734» 1 , har 
Levertin ansett sig med sannolikhet kunna datera Nemesistankens ge¬ 
nombrott hos Linné från den stund, då han avstod från att tänka på 
hämnd mot dåvarande adjunkten NILS ROSÉN, sedermera professorn Nils 
Rosén von Rosenstein, i förlitande på, att vedergällning, om sådan 
behövdes, ej skulle utebliva. Ett ord av LlNNÉ synes visa att så verk- 
o 
ligen förhöll sig. Ar 1741 hade LlNNÉ blivit professor i Upsala, där 
redan Rosén beklädde professuren i botanik. LlNNÉ blev medicine pro¬ 
fessor till dess han i jan. 1742 bytte med ROSÉN. I sina »Egenhändiga 
anteckningar» säger så LlNNÉ: »Sedan Linneus vid Michaelis flyttat till 
Upsala, — — — göör han straxt en wänlig förening med sin kamrat, 
Lifmedicus ROSÉN, och förgäter alt gammalt* (kurs. av förf.) 2 . Detta synes 
visa, att LlNNÉ varken under sin utländska resa eller vistelsen i Stock¬ 
holm kunnat helt glömma episoden med ROSÉN, som, hur obetydlig den 
än må ha varit, dock upprört LlNNÉ. Man måste dock härvid alltid 
räkna med en viss omtolkning på äldre dagar av ungdomsminnet ifråga. 
Det är icke dess mindre och även om man så gör mer än ett psykolo¬ 
giskt faktum, och då tankarna vänt sig kring detta minne, har väl LlNNÉS 
ställning till hämnd och vedergällning klarnat, och därmed väg röjts för 
den kommande Nemesisuppfattningen. Termen, Nemesis Divina, möter 
iörsta gången i Wästgöta Resan 1747, sedan då och då i brev och annor¬ 
städes. Anmärkas bör, att Linné senare blev mycket god vän med 
ROSÉN. Se vi i detta alltså den historiska uppkomsten av tron på den 
moraliska världsordningen, så finna vi Linné sedan i nästan allt, vad han 
gör, buren av denna tro, som gjorde honom till en karaktär av ej alltför 
1 N. D. s. 20. 
2 S. 11 o. 
