LINNÉS RELIGIÖSA ÅSKÅDNING 
I I 
vanliga mått. I Nemesisanteckningarna äro sentenserna delvis samlade under 
rubriker, sådana som Avarita (girighet), Industria (ävlan), Laetitia (glädje), 
Amicitia (vänskap), Superbia (högfärd), Vanitas (fåfänglighet) Malitia 
(ondskefullhet) och Ingratitudo (otacksamhet). Lika angelägen LlNNÉ var 
att visa glädje, vänskap och tacksamhet, lika noga vaktade han sig för 
girigheten, ävlan, högfärden, fåfängan och otacksamheten. Man har tad- 
lat honom för fåfänga men med orätt. Han blev rörande, ja, barnsligt 
glad över sina framgångar och han gav sin glädje luft — men knappt 
hade han gjort det, förrän han kände Nemesis finger på sina läppar. 
Och han tystnade och bad andra tystna, och talade han sedan, var det 
om mänsklig strävans fåfänglighet. Han ville ej uppväcka avund. Vacker 
är den tacksamhet LlNNÉ kände mot C. G. TESSIN ända in det sista, 
då den forne lantmarskalken och kanslipresidenten klagade över världens 
otack, och lika vackert är LlNNÉS vänskapsförhållande till arkiater Abra¬ 
ham Bäck i Stockholm. Linné levde som han lärde. 
Nemesislärans betydelse för LlNNÉ kan knappt överskattas. Den 
räddade hans alltmer mörknande åskådning av människolivet från full¬ 
ständig pessimism, och betecknar segern i brottningen med människolivets 
onda makter. LlNNÉ hade mot slutet av sitt liv en allt starkare känsla 
av det ondas fruktansvärda makt och för livets orättvisor. Den känslan 
drev honom till hans så uttalade önskan vid betraktandet av Guds 
obegripliga regemente: 
Så lyft Du och mig 
från stoftet till dig 
et ögneblek opp 
att se, hur du wänder 
all werldenes lopp; 
hvad orsaken är 
till allt hvad som händer 
så underligt här. 1 
LlNNÉ ville liksom från Guds synpunkt få bli delaktig av Guds världs¬ 
plan, han ville se mer än »endels». Ty han kände, att han levde och 
vantrivdes 
bland falskhet och svek, 
bland konster och strek, 
bland häftiga mord, 
bland misstrogna bröder, 
bland färgade ord, 1 
och därför vill han ha klarhet över allt det dystra, intriganta, lumpna och 
onda, som hände runt omkring honom. Nemesistanken räddade honom ej 
1 N. D. s. 7; jfr s. 6 »Ty lyft, min Gud, mig o. s. v.» 
