LINNE SOM PREDIKANT 
41 
Och Linnés skriftspråk var också i regel rätt enkelt. Talspråks- 
vändningar, dialektord och grammatikbockar möta på snart sagt varje 
sida av hans skrifter. För språkforskaren blir Linné genom denna sin 
»enfaldiga skrivart» en synnerligen fängslande företeelse. 
Sin talarekonst värderade han ej heller högt. I inledningsorden till 
sin första botaniska föreläsning i Stockholm i maj 1739 1 »bönfaller» 
Linné sina »generöse och gunstige» åhörare om att ej tillräkna honom 
hans »svåra utspråk» och hans »enfaldiga» sätt att tala. »En enfaldig 
science fordrar en enfaldig tolk; praetendera ej af mig något zirligt tahl, 
som hwarken Gud, Natur eller konst giort till orator». 
Med det svåra utspråket avsåg Linné, som Thore FRIES påpekat, 
sin smålandsdialekt. Att denna var ganska utpräglad har jag vid ett 
annat tillfälle visat. 2 Jag vill här blott påpeka ett par småländska dialekt¬ 
drag i hans talspråk. I stället för skinn sade Linné sking. Hård och 
gård blev i hans språk hår och går, mylla blev niölle, törsta blev törsta. 
Pricka hette precka och grissla hette gressla. 
Men även i övrigt var Linnés retorik skäligen enkel. Flan lärde sin 
talarkonst i kyrkan, och som orator erinrar han i hög grad om lekmanna¬ 
predikanten. 
Det mest utmärkande draget i Linnés karaktär var hans varma reli¬ 
giositet. Huru flitigt han studerade bibeln framgår av de otaliga bibel¬ 
citaten i hans skrifter. Det var ej många sön- och helgdagar som Linné 
saknades i kyrkbänken. 
Han var ju också prästson, och den dagliga husandakten i en präst¬ 
familj tog vid 1700-talets början rätt betydlig tid i anspråk. Det är helt 
naturligt att Linné, då han tvingades till retoriskt författarskap, hämtade 
sitt mönster hos de andliga vältalarna. 
II. 
Linnés samtida den danske biskopen och prokanslern Erik Pont- 
OPPIDAN (f. 1698, d. 1764) ger i sitt ypperliga Collegium pastorale prac- 
ticum 3 en god föreställning om vad som krävdes av en lutheransk 1700- 
talspredikan. 
»En Ewangelisk predikans rätta och egentliga Innehåll» är, skriver 
PONTOPPIDAN, »at känna Gud, och den Han sändt hafwer JEsum Christum». 
Paulus säger i Ebr. 11:6: »Den til Gud komma wil, han måste tro at 
Gud är». För att övertyga de otrogna om Guds varande använde Paulus 
1 Avtryckta i Th. M. Fries, Linné. Lefnadsteckning i, bil. s. 24 ff. 
2 Linnés talspråk i Svenska Linné-Sällskapets årsskrift 1920. 
3 Första danska uppl. utkom 1757. År 1766 utkom en svensk översättning av 2:a uppl. 
