LINNE SOM PREDIKANT 
47 
härligen sade då icke frälsaren, at Salomon i hela sin pracht war eij at 
likna wid en af liljorna! och hur befalde han oss icke släppa wår fåfänga 
omsorg och skåda blomstrerne! O store Gud, huru stora äro icke dina 
konststycken!» 
Men underbarare än alla andra skaparens verk äro »de små födslo- 
lemmarne med sådane obegriplige egenskaper, at kunna på en så kort 
stund utarbeta en annan machin så konstig och lik den, som födslolem- 
men är satt uti, fast nyare, färdigare och beständigare. — —- Kan nu 
en så ringa lem i kroppen utarbeta ett miölckgran, et rom korn, som til 
sammans giör et ägg, i hwilcket inslutes ett så underligt konststycke, 
som et diur är, och det på så kort tid frambringa, hwi skulle då icke 
wara mycket möijligare, at den alsmächtiges Fiat kunnat giöra detta i ett 
ögenblick? Han sade och thet wardt.» 
Strax allting var skapat och inrättat ropade Gud sin mäktiga be¬ 
fallning: »wäxer til och föröker eder och uppfyller jorden». Denna be¬ 
fallning har så genomträngt och inrotat sig i allt levande att ingen star¬ 
kare affekt regerar de dödlige än denna. 
»Sjelfwa de stumme hedningar hafwa märkt, at denna affect war 
långt mer än något af de andra, hwarföre de och trodt det kiärleken 
warit en af de största gudinnor, den de dyrkadt under namn af Venus.» 
Härefter följer en i rytmisk form avfattad grandios hymn till Venus, 
som jag hoppas få vid annat tillfälle behandla. 
Sä kommer en botanisk-historisk inledning. Därmed avslutas den 
ofullbordade avhandlingen. 
De anförda exemplen torde vara tillräckliga för att visa att Linnés 
talarkonst är lånad från predikstolen. Men vad slags riktning bland homi- 
leterna är det han representerar? 
III. 
Luthers predikan var tämligen fri från stilistiska regler. Själv har 
han liknat den vid en frambrusande skogsström. Vissa metodiska drag 
kunna dock iakttagas. Den är strängt textenlig och uppdelas regelbundet 
i en textförklarande och en tillämpande del. Den skiljer alltså pa läran 
och lärdomen. 
En vida strängare metod tillämpas av PHILIP MELANCHTON. Hans 
textbehandling- är mera reflekterad. Ur texten härledas vissa allmänna 
lärosatser och först förmedlade genom dessa ingår texten i predikan. 
MelanchtonS predikometod är ännu utan fixerad enhet. Den rent 
tematiska metoden införes av Andreas PancratiuS (d. 1576)- 
Denne fordrar att varje predikan skall ha sitt exordium och sitt 
bestämda ur texten utdragna tema. Ur PANCRATII metod framväxer ny- 
