6 o 
ERIK ALMQUIST 
tala publicerandet av de första egentliga lokaluppgifter, 1 som beröra Upp¬ 
lands- och Uppsalafloran. Detta skedde i Linnés 1737 utgivna prakt¬ 
verk »Hortus Cliffortianus». Däri finner man ett halvt dussin arter an¬ 
givna för Uppsala eller platser i dess grannskap och bl. a. den kuriösa 
uppgiften, att Vallisneria spiralis skulle växa »in fluvio Sala [d. v. s. 
Fyrisån] juxta urbem Upsaliensem». Detta misstag beröres veterligen icke 
av Linné senare. 
Celsii »Flora uplandica» blev däremot otryckt — den väntar ännu 
på sitt i hög grad välförtjänta offentliggörande — om man frånser de 
extrakt ur arbetet, som CELSIUS i form av nakna namnlistor själv publi¬ 
cerade, och de ej få uppgifter som sedermera infördes av Linné i den¬ 
nes skrifter. Emellertid fortfor CELSIUS ännu några är att botanisera 
kring Uppsala och delgav även Linné en och annan ny iakttagelse.' 
Planen att utgiva sin »Flora» slog han beklagligt nog ur hågen. Dess 
stora intresse som historiskt dokument framhålles med all rätt av Gertz. 
Det kan tilläggas att CELSIUS kände ej blott flera intressanta, senare 
alldeles bortglömda växtlokaler utan jämväl ett par arter, som ingen efter 
honom funnit i Uppsalatrakten, och på riktigheten av hans uppgifter har 
man ingen anledning tvivla. — Det torde, som Gertz framhåller, ej 
minst ha varit jämförelsen med LlNNÉS redan vetenskapligt världsbe¬ 
römda verk, som föranledde CELSIUS att ej utgiva sitt i hans egna ögon 
bristfälliga arbete. 
Om sålunda Linné indirekt har en andel i att CELSII viktiga verk 
sjönk i glömska, gottgjorde han emellertid mångfaldigt denna skuld ge¬ 
nom sin senare verksamhet. Med detta övergå vi till hans professors¬ 
tid i Uppsala. 
Nu kommo renässansens dagar för universitetets naturvetenskap¬ 
liga inrättningar och undervisning, liksom hela naturvetenskapens glans¬ 
period i vårt land. Och nu blev »Flora upsaliensis» sceneri för en skå- 
despelsserie av stoltaste slag — LlNNÉS »Herbationes upsalienses». 
Dessa »herbationes» voro ej, som benämningen synes antyda, en¬ 
bart botaniska exkursioner, men deras omedelbara resultat beröra på det 
intimaste vårt ämne. Som ett korollarium — eller kanske snarare ett 
program — utkom nämligen en avhandling av samma namn, »Herbatio¬ 
nes upsalienses», som utgör en sammanställning av de viktigaste bota¬ 
niska rönen under exkursionerna. I den finnes ock samlat nära nog allt, 
varmed LlNNÉ riktat vår kännedom om Uppsalafloran. Vi återkomma 
till denna bok. 
1 Ett par dylika återfinnas dock i publikationer från tiden före 1735. 
2 T. ex. i brev till Linne l 8 l 5 1739: »Jag har funnit squamaria vid inina fäbodar, 
såsom och wälluchtande violer». Detta hänför sig till den för Uppsalabotanisterna välkända 
plats vid Gottsundabergen (ej långt från gården Fäbodarne), där Lathrcea squamaria och 
Viola mirabilis alltjämt växa. Jfr LlNNÉS »Herbationes upsalienses». 
