6 2 
ERIK ALMQUIST 
herrgårdar, som passerades. Sådan gästfrihet visades nog vid ej få till¬ 
fällen, naturligtvis även av Linné själv, sedan han blivit herre till Säfja 
och Hammarby. 
Men allt har sina skuggsidor, även dessa glada utflykter, och det 
vore orätt att ej erinra även om dem. Känt är att LlNNÉS exkursioner 
ej betraktades med odelat gillande av alla hans kolleger, ganska natur¬ 
ligt förresten, då man betänker, hur skarpt de skilde sig från hävdvunna 
former för den akademiska undervisningen. — Det är väl också troligt, 
att ett eller annat missljud förspordes från de rustika possessionater, som 
sågo de ungdomliga skarorna bryta fram över sina ägande marker och 
gärdesgårdar. Med kännedom om vissa dylika herrars sätt att nu för 
tiden reagera mot liknande företag, kan man ej undertrycka en förmo¬ 
dan att deras förfäder voro likadana. — I detta naturskyddets tidevarv 
må det slutligen ägnas en tanke åt själva naturen på de platser som år¬ 
ligen fingo lämna sin tribut åt sådana trupper. Hade exkursionerna fort¬ 
gått i samma skala till våra dagar, skulle de nog blivit ödesdigra för en 
eller annan växt- eller djurart i Uppsalatrakten. Varje misstanke, att så 
skulle skett under LlNNÉS »herbationes», torde emellertid vara ogrundad. 
Om också en och annan raritet numera försvunnit från de klassiska lo¬ 
kalerna, torde orsaken i intet fall vara utrotning genom samlare. 
»Herbationes upsalienses» äro sannolikt att räkna till det märkli¬ 
gaste i vår undervisnings historia. — Vad som kanske mest imponerar 
på en nutida betraktare, är deltagarantalet. Enligt Linné själv åtfölj¬ 
des han av ett par hundra »auditores», och en annan skildrare uppskat¬ 
tar antalet till 2 ä 300. T. o. m. den långa Jumkils-exkursionen skall 
vid åtminstone ett tillfälle ha räknat mer än 100 deltagare. 1 Vi måste 
skänka vår beundran åt en ledare, som kunde ej blott sammanhålla en 
sådan skara utan även hålla humöret och intresset vid makt! Knappast 
ens vårt kongress-tidevarv med dess stora studie-exkursioner kan uppvisa 
någon motsvarighet. — De anförda uppgifterna hänföra sig till slutet av 
1740-talet, då »naturvetenskapen i Uppsala var driven till sin högsta 
spets» och exkursionerna ännu hade nyhetens behag. Snart nog matta¬ 
des intresset, och 1750- och 60-talen torde haft att uppvisa betydligt 
färre exkurrenter. Hur länge exkursionerna fortgingo är f. ö. ej säkert 
känt. Då LlNNÉ begynte åldras, inskränktes givetvis både våglängd och 
tid, och under 1760-talet torde de större exkursionerna sä småningom 
ha inställts. I stället gav LlNNÉ på gamla dagar privat undervisning på 
Hammarby, varvid kortare vandringar gjordes i omgivningarna. 2 
Exkursionerna förtjäna att ihågkommas ej blott i vår undervisnings- 
1 Linnés egen uppgift i Flora suecica, 2 uppl. (1755)1 sid. 15 7 - 
2 Om dessa privata kollegier på Hammarby, som givetvis skulle förtjäna en plats i 
denna skildring, äro dessvärre nästan inga detaljer kända. 
