LINNE OCH FLORA UPSALIENSIS 
6 3 
utan även i vår kulturhistoria. Den kärlek till naturen och landet, som 
blivit så utmärkande för senare tiders svenska folk, tillskrives icke minst 
Linnés verksamhet. Och därvid lider det knappast något tvivel, att 
han just under »Herbationes» öppnade ögon och väckte slumrande käns¬ 
lor till liv hos många av de tusentals unga svenskar, som följde cho 
hörde honom ute i Uppsalanejderna. 
För Uppsalaflorans kännedom blevo LlNNÉS exkursioner särskilt 
fruktbärande tack vare den redan omtalade publikationen som just bär 
titeln »Herbationes upsalienses». Denna lilla skrift om 20 oktavsidor 
utkom hösten 1753 — samma år som Species plantarum — och är en av 
de första, där den binära nomenklaturen tillämpats. 1 Dess första upplaga 
utgavs i form av akademisk disputation och försvarades som sådan av 
smålänningen A. N. FORNANDER (sedermera läkare i Stockholm). Lik¬ 
som de allra flesta av LlNNÉS disputationer torde den emellertid vara 
författad av denne själv, även om företalet synes strida häremot. Seder¬ 
mera intogs den, med rättelser och tillägg av Linné, i hans »Amoenita- 
tes Academicse» (1756 och 1764). Översatt till svenskan, har den 1920 
ånyo utgivits som egen publikation av Svenska Linné-Sällskapet och för¬ 
tjänar väl att spridas i de kretsar som intressera sig för Linné eller 
for Uppsala. 
I »Herbationes upsalienses» redogöres för gången av de åtta ex¬ 
kursionerna och omtalas alla platser som därunder besöktes. För varje 
plats angivas sedan de där iakttagna växterna, och på så sätt får man 
mer eller mindre fullständiga artlistor för åtskilliga lokaler, represente¬ 
rande olika växtformationer. Då den principen blivit följd, att varje 
art blott nämnes på ett ställe i boken, finner man de utförligaste listorna 
vid de lokaler som besöktes under de första exkursionerna. Från de 
senare omtalas huvudsakligen rariteter, som man ej tidigare haft tillfälle 
att se. Allmänna växter finnas dock slumpvis anförda även vid de sista 
exkursionerna. Detta kan möjligen i vissa fall betyda, att ifrågavarande 
arter ej voro så vanliga pä den tiden som nu. 2 — Allt som allt omtalas 
omkring 450 kärlväxter (jämte ett 80-tal lägre växter), vilket torde mot¬ 
svara så gott som hela det artantal, LlNNÉ kände från området. En 
del av dessa voro givetvis hans egna fynd, men ett betydligt antal fynd- 
1 I första upplagan av Herb. ups. (1753) möta några uppenbara oriktigheter .såsom 
Salix myrtilloides, Andro?neda coerulea, Pedicularis silvatica. Dessa m. fl. rättas av Linne i se¬ 
nare upplagor. Misstagen berodde naturligtvis icke pa felbestämning utan sannolikt därpa 
att man var så att säga ovan vid den alldeles nya nomenklaturen. De tyda ju f. ö. pa att 
LlNNÉ ägnat publikationen en rätt flyktig granskning — den ma nu vara författad av ho¬ 
nom eller efter hans diktamen hopskriven av FORNANDER, eller kanske till stor del ett verk 
av denne själv. 
2 T. ex. Anthemis tinctcria, som först omtalas vid exkursion nr 6 (Törnby i Vak- 
sala socken). 
