64 
ERIK ALMQUIST 
orter hade förut påvisats av CELSIUS och gingo så genom Linné i arv 
till eftervärlden. 
Denna skrift är ett för Uppsalafloran helt enkelt oskattbart doku¬ 
ment, som knappast har en motsvarighet för någon annan ort i riket. 
Med den i hand kan man i dag som är på åtskilliga ställen jämföra flo¬ 
ran med den, som förefanns för inemot 200 år sedan. I flera fall skall 
man finna de linneanska lokalerna så gott som oförändrade 1 och alla ar¬ 
ter ännu kvarlevande, som LlNNÉ där såg. I andra fall ha naturligtvis 
stora förändringar inträtt. Främst gäller detta staden och dess dåva¬ 
rande närmaste grannskap. Det är ur upsaliensisk lokalsynpunkt av ej ringa 
intresse att läsa, hurusom gatorna på den tiden hyste en rik ruderat- 
flora (delvis av nu i trakten utdöda arter 2 ), att torvtaken på de låga hu¬ 
sen pryddes av fetknopp, kärleksört, styvmorsblomma etc., att staden 
omgavs av kål- och humlegårdar o. s. v. För alla dessa lokaler angivas 
de då karakteristiska växterna. 
Växtvärldens förändringar belysas ej minst av de negativa uppgif¬ 
terna. Här måste man visserligen draga mycket försiktiga slutsatser; 
så ingående kände ej LlNNÉ vårt område, att man har rätt att antaga 
en art ha saknats där på hans tid, därför att han ej omnämner den. 
Men flera till sin invandring ej så noga kända arter, som nu för tiden 
äro mer eller mindre vanliga kring Uppsala, kunna svårligen ha undgått 
LlNNÉ, om de funnits då. Beträffande några av dessa, som han av 
allt att döma icke iakttagit, torde det få anses säkert, att de invandrat 
senare. 3 
I andra fall får man av LlNNÉ direkta uppgifter om växters in¬ 
vandring eller spridning. Den nu så vanliga alsikeklövern kände han 
1742 4 endast från »någre ställen emellan Upsala och Stockholm besyn¬ 
nerligen vid Alsicke jämte landsvägen», men 1755 5 6 heter det: »nästan 
längs hela vägen.» Om ryssgubben veta vi tack vare LlNNÉ, att den 
först 1761 iakttogs utanför Svartbäckstull vid Uppsala. 0 Den i våra da¬ 
gar kanske mest bekanta av alla upsaliensiska växter, kungsängsliljan, 
omtalas av LlNNÉ endast från Kungsängen (den upptäcktes där i början av 
1740-talet och förökade sig snart i hög grad) samt troddes av honom 
vara en utkomling från botaniska trädgården. Skilda åsikter ha senare 
försports om denna sak, och somliga ha menat att kungsängsliljan vore 
1 T. ex. Norbylund (»Lucus norrbyensis»), Gottsundabergen, Kungsparken (delvis), 
Jumkilskärren. 
2 Exv. Anthemis cotula, Chenopodium urbicum , Marrubium vulgäre. 
3 T. ex. Senedo viscosus. 
4 K. Vet.-Ak. Handl. sid. 193. 
s Flora suecica, 2 uppl. 
6 Diss. de Coloniis plantarum (1768), sid. 9. 
