LINNÉ OCH FLORA UPSALIENSIS 
65 
lika så inhemsk som någon annan växt. Säkert är emellertid att dess 
hastiga utbredning till största delen ägt rum efter 1755 1 ; det är nämli¬ 
gen otroligt att LlNNÉ annorstädes skulle kunnat förbise den under sina 
många exkursioner, och lika osannolikt att han skulle underlåtit att om¬ 
tala ev. nya fyndorter, om sådana funnits vid nämnda tidpunkt. Då 
man ej har någon rimlig anledning antaga, att en inhemsk växt plötsligt 
skulle börja sprida sig på detta sätt, talar allt för att LlNNÉS mening 
om växtens härstamning är den rätta. 
»Herbationes upsalienses» torde under LlNNÉ ha tjänat som hand¬ 
ledning vid exkursionerna, men den lilla boken fick en långt djupare 
betydelse. Den utstakade de vägar, som alla följande generationer av 
Uppsalas botaniserade ungdom ha vandrat. De klassiska lokalerna, med 
anor från CELSIUS och LlNNÉ, ha blivit till den grad traditionella, att 
ganska få kommit sig för att besöka andra platser och därigenom rikta 
Uppsalafloran med nya fynd. Genom WäHLENBERG m. fl. 1800-tals- 
botanister blevo väl några nya givande växtlokaler — särskilt kring Mä¬ 
laren — bekanta. Men ännu sedan staden fått järnvägsförbindelse åt 
fyra håll och nya utflyktsmål därigenom gjorts lätt tillgängliga, fortfor 
man länge att övervägande följa de gamla, åter och åter trampade sti¬ 
garna. Detta har ju varit vackert i och för sig, men det har icke be¬ 
främjat utforskandet av Flora upsaliensis. Först under 1890-talet började 
man i nämnvärd mån att frigöra sig från traditionerna, och mycket vik¬ 
tiga upptäckter ha sedermera följt slag i slag. 
Vid en överblick av LlNNÉS verksamhet inom Uppsalafloran må vi 
se saken dels ur geografisk, dels ur artsystematisk synpunkt. — Utan 
vidare kan fastslås att LlNNÉ var synnerligen välbevandrad inom områ¬ 
det. Exkursionerna företogos, som redan omtalats, åt alla väderstreck 
och i alla till staden gränsande socknar jämte Börje och Jumkil. Därtill 
kom att Linné, vid början eller slutet av de stora resorna, genomfor 
trakter, som eljest ej blevo besökta. 2 * * 5 Under dessa resor ägnades emel¬ 
lertid, begripligt nog, endast flyktig uppmärksamhet åt Uppsalafloran. 
1 Flora suecica’s (2. uppl.) utgivningsår. — På flera av de platser, där LlNNÉS ex¬ 
kursioner rörde sig, blev växten under 1800-talets lopp funnen i myckenhet. Nu är den i 
Uppland känd från c:a 200 lokaler, som till 9 /io gruppera sig kring Uppsala intill ett par 
mil från staden. Detta är ju ett ganska gott bevis för växtens upsaliensiska ursprung. 
2 Av de 9 landsvägar, som utstråla från Uppsala, torde LlNNÉ ha färdats 6 ända till 
provinsens gräns (till eller från Stockholm, Västerås, Sala, Gävle, Dannemora [ Östhammar 
o. Lövsta bruk] samt Grisslehamn; de återstående 3 hade han berest åtminstone ett gott 
stycke (till Jumkil, Rasbo [—Östhammar?] och Mora stenar). 
5 — 21396 . Sv. Linné-Sällsk. Årsskr. V. 
