66 
ERIK ALMQUIST 
Bland mera givande växtlokaler, som Linné icke synes ha känt, 
märkas främst Kvarnbodalen och det längre västerut belägna Läby träsk. 
Mälarens omgivningar tycks han ej heller ha ägnat någon större uppmärk¬ 
samhet. Det berodde väl dels på avståndet, dels därpå att en flik av 
Mälarens rika lövängsflora når upp i Hågaådalen och där studerades un¬ 
der »Herbatio gottsundensis». Någon gång utsträcktes dock denna ex¬ 
kursion till Vårdsätra. 1 Möjligen har LlNNÉ själv besökt andra ställen 
kring Ekoln. Från holmen Fläskjan (»Fiässa») utanför Krusenberg omta¬ 
lar han vild humle. 
Med förvåning måste man slutligen konstatera, att inga uppgifter 
från Hammarby och Sävja återfinnas i LlNNÉS skrifter. 2 Naturligtvis 
lärde han, såsom ägare av dessa gårdar, känna den vilda floran på sina 
marker — särskilt under på äldre dagar givna privatkollegier med där¬ 
till knutna vandringar — men han har sannolikt icke gjort något fynd, 
som ansetts värt att omnämna. I själva verket erbjuder ej heller slätt¬ 
bygden vid dessa platser något särskilt anmärkningsvärt. Detta är där¬ 
emot fallet med den närliggande stora skogen »Danmarks allmänning» 
(omfattande bl. a. just Sävja skog), men där torde LlNNÉ aldrig ha be¬ 
drivit något växtsökande. Denna ödsliga skog med sina stora kärrmar¬ 
ker hyser emellertid en hel del av de rariteter, för vilkas skull han före¬ 
tagit de långa och besvärliga Jumkilsexkursionerna. Bl. a. kunde han 
här, en eller annan timmes promenad från hemmet, ha funnit Kung 
Karls spira rikligt på flera ställen. 
Förut har omtalats att LlNNÉ i »Herbationes upsalienses» uppgivit 
fyndorter för omkr. 450 kärlväxter. Med senare gjorda fynd torde han 
från Uppsalatrakten ha känt inemot 500 sådana. Nu för tiden känna vi 
mer än 800 arter. En del av dessa äro visserligen invandrade efter 
LlNNÉS tid, och många äro senare utbrutna ur linnéanska arter (de stora 
kritiska släktena dock icke medräknade). Det återstår i alla fall ett be¬ 
tydligt antal »gamla goda» arter, som även LlNNÉ skulle ha upptagit, 
om han funnit dem. Man må emellertid betänka att hans egentliga »upp¬ 
täcktsfärder» inföllo under studentåren, då hans artuppfattning ännu ej 
var fullt fixerad och väl ej heller hans blick nog skärpt för att han skulle 
reagera för varje ny växtart. Därtill kom väl också att han tack vare 
CELSIUS’ tidigare verksamhet ansåg trakten tillräckligt utforskad. — 
»Herbationes upsalienses» hade ett annat huvudsyfte än att göra upp- 
1 Där hade LlNNÉ redan som student funnit Neottia nidus avis. Att stället ej ofta 
besöktes, framgår av att den iögonenfallande Lavatera thuringiaca upptäcktes mycket sent 
(först omtalad i Fauna suecica, 2. uppl., Appendix, 1761). Delvis torde dock detta ha be¬ 
rott på att växten blommar relativt sent, medan exkursionen gjordes tidigt på året. 
2 Med undantag blott för Thalictrum simplex, som omtalas från Hammarby i Herbat. 
ups., 3. uppl. (i Amoen. Acad. 1764). 
