LINNÉ OCH FLORA UPSALIENSIS 
69 
pressus voro samma art. Detta meddelade han LlNNÉ, som givetvis 
blev förvånad, men också övertygad. 
Senare publicerade EHRHART sina iakttagelser från Uppsalavistel- 
sen, tyvärr dock endast en ringa del. Man kan emellertid härav se att 
han besatt en kännedom om denna trakts flora, som få efter honom ha 
ägt. Han upptäckte bl. a. åtskilliga för densamma nya arter, 1 och på 
upsaliensiskt originalmaterial grundade han två nya Carex -arter (C. heleo- 
nastes och microstachya, den senare en hybrid av C. canescens och dioica). 
Huruvida Ehrharts botaniska kvarlåtenskap i övrigt kan skänka 
oss något nytt, känna vi ej. Måhända kunde i tyska bibliotek och mu¬ 
seer uppbringas anteckningar eller herbariematerial med ej publicerade 
uppgifter. 2 Deras utnyttjande vore i så fall av största intresse, ej blott 
för »Flora upsaliensis» utan kanske också för Linnéforskningen. 
I ovanstående noter ha följande arbeten (förutom av LlNNÉ själv utgivna) citerats: 
O. Dahl, Carl von Linnés Förbindelse med Norge. — Utg. av Det K. Norske Vi 
denskabers Selskap. Trondhjem 1907. 
Th. M. Fries, Linné. -— Stockholm 1903. 
O. Gertz, Olof Celsius d. ä. och Flora uplandica. — Sv. Linné-Sällskapets års¬ 
skrift 1920. 
Spolia botanica \ I Carl von Linnés ungdomsskrifter, samlade av Ewald Ahrling, 
Vita Caroli Linnsei J utg. av K. Vetenskapsakademien. Ser. 1. Stockholm 1888. 
1 T. ex. Alopemrus agrestis, Carex pulicaris och remota (aldrig senare tunnen), Ctrcaa 
alpina , Salvia pratensis, Vero 7 iici '»maritima'». — Flera av dessa upptogos av Wahlenberg 
i hans Flora upsaliensis (1820) enbart på Ehrharts auktoritet. Det visar vilket anseende 
denne förvärvat, enär Wahlenberg var ytterligt försiktig gentemot uppgifter, som han ej 
själv kunnat kontrollera. 
2 Ehrhart var efter Sverige-vistelsen bosatt i Tyskland och dog i Herrenhausen 
1795. Ur hans brev till svenskar ha viktiga upplysningar hämtats av Fries; rent botaniska 
uppgifter kanske också kunde fås, vilket jag ej haft tillfälle att efterse. Beträffande Ehrharts 
samlingar omtalas i Botaniska Notiser (185c, s. 161) att de 1849 tillhörde professor G. F. 
W. Meyer. 
