74 
CARL FORSSTRAND 
hans livstid utfå sina blivande arv — ej kläda av sig förrän man gick 
och lade sig, d. v. s. avhända sig sin förmögenhet förrän efter döden. 
Linné berättar också, hur han först tre år efter assessorns frånfälle eller 
1745 begav sig till Fahlun för att lyfta sin hustrus arv, men att han då 
avstod största delen därav till sin svärmoder. Det var sålunda först efter 
dennas bortgång, som Linné kom i full besittning av den förmögenhet, 
som hade föresvävat honom i ungdomen eller då han följde sin vän 
JOIIAN Browallius’ råd att engagera sig hos någon rik flicka och med 
sitt val föll på Sara Lisa Mor^ra. Fastän det sålunda dröjde flera år, 
Urna från Delft; bål med inskrift »Interpone tuis interdum gaudia curis»; vaser eller urnor 
med inskr. »Dum faveat coelum», m. m. Tullbergska samlingen; tillhöra fru F. Tullberg, 
f. Hägglöf. 
innan han kom i åtnjutande av hennes hemgift, blev dock denna säker¬ 
ligen mycket välkommen, ty det var förmodligen huvudsakligen med till¬ 
hjälp av de medel, vilka hans maka förde i boet, som LlNNÉ år 1758 
med 80,000 daler kopparmynt ordnade förvärvet av Hammarby och Säfja. 
Emellertid hade LlNNÉS ekonomi, oavsett det Moraeiska arvet, vä¬ 
sentligt förbättrats och gjorde det allt fortfarande under de följande de¬ 
cennierna. Efter sin utnämning till professor i Uppsala åtnjöt han icke 
blott lön utan även fri bostad och åtskilliga naturaförmåner, och härtill 
kommo tid efter annan extra inkomster, dyrbara presenter och många 
hedersbevisningar även i form av kontanter. Jag vill här erinra om de 
anslag, han erhöll av Rikets ständer för utförandet av sina märkliga och 
