LINNES HAMMARBY 
33 
innehållande endast lökväxter. Han hade sålunda föredragit att 
o 
sätta dessa tillsammans, oaktat resultatet härigenom blev, att 
denna rabatt måste vara tom på blommor och grönt under en 
stor del av sommaren, framför att blanda ihop lökväxter med 
dikotyledoner. Det vore också rätt egendomligt, om han inne i 
fruktträdgården här och där utan ordning skulle ha insatt säll¬ 
syntare växter. Vida antagligare synes mig, att den utvidgning 
av trädgården åt boningshusen till, som kartan av 1763 visar, 
beror därpå, att han ovanför fruktträdgården anlagt sin bota¬ 
niska trädgård, vilken dock även torde ha sträckt sig ett stycke 
ned i den gamla trädgården. Härför talar den omständigheten, 
att ännu under den tid, jag minnes Hammarby, fanns på den 
lilla öppna platsen närmast östra flygeln ett jordgubbsland och 
några tuvor av Vinca , samt en buske av Caragana arbores- 
cens. Vincan har nu vuxit betydligt och Caragana- busken står 
ännu kvar. Bakom den östra uthusboden fanns också vid denna 
tid ett yppigt bestånd av Petas ites och lägger man härtill, 
att uppe vid östra flygelns norra gavel ännu finnes kvar en 
fläderbuske och ett gammalt exemplar av Euonymus europcvus, 
samt att där nedanför i den övre delen av trädgården finnas 
Myrrhis odorata, Corydalis nobilis , Mercurialis perennis, Epime- 
dium alpinum och Leucojum vernum m. fl., förefaller det icke 
otroligt, att platsen närmast husen och således den översta delen 
av den nuvarande lövträdsparken på Linnés tid upptogs av själva 
blomsterträdgården, under det att den övriga lägre belägna och 
större delen fortfarande var fruktträdgård. Nu kan man ju an¬ 
taga, att de kvarblivna trädgårdsväxterna kunnat under tidernas 
lopp sprida sig vart som hälst i denna trädgård och så är utan 
tvivel förhållandet med en del lätt spridda former såsom Aqui- 
legia vulgaris , Campanula trachelium, Crepis sibirica, Eiluun 
Martagon, Tulipa sylvestris m. fl., vilka nu äro spridda ö\ei 
hela den gamla trädgården, men andra såsom Mercurialis och 
Epimedium intaga fortfarande tämligen väl begränsade om också 
ganska vida områden, och Leucojum vernum, som fortfarande bil¬ 
dar endast en tuva, har med all säkerhet stått på samma plats 
ända från Linnés tid. 
Sv. Linné-Sällsk. Årsskr . i . 
18140 3 
