LINNÉS HAMMARHY 
43 
Trädgården brydde han sig alls icke om, utom att han där på 
senare tiden anlade en stor sparrissäng, som gav riklig avkastning. 
Vid arvskiftet efter fru Johanna Ridderbjelke, vilket upp¬ 
rättades d. 9 Febr. 1846, erhöll jägmästaren Carl Ridderbjelke 
Hammarby gård med Edeby utjord, till Hammarby hörande aug- 
mentsräntor, den under Hammarby skattelagda kronoparken samt 
ett hemman i Ängeby äfvensom en sterbhuset tillhörig skogslott 
för återstående besittningsår samt 
»c) de jernsaker, som för närvarande .befinnas uti Östra kon¬ 
toret å vinden på stora byggningen vid Hammarby 
d.) 1 j 3 utaf de af K. F. Å. Ridderbjelke vid Hammarby för 
närvarande begagnade träd och laggkärl». 
Allt lösöre utom de under c och d upptagna järnsakerna 
och laggkärlen tillföll däremot hans båda medarvingar, ingenjör 
Ridderbjelke och professorskan Sofi Tullberg, född Ridder¬ 
bjelke. De i den stora byggnaden förekommande porträtten, 
möblerna och övriga gamla saker tillhörde sålunda hans båda 
syskon, som dock av pietet för Linnés minne läto dessa saker 
bli kvar på Hammarby och ej heller vid gårdens försäljning gjorde 
sina anspråk gällande utan läto alltsammans övergå i statens ägo. 
Om användningen av rummen i de olika byggnaderna vid 
denna tid har jag redan talat vid redogörelsen för Hammarby 
vid dess försäljning till staten. 
5. Hammarby från dess övergång i Svenska statens ägo till 
närvarande tid. 
(1879—19x7.) 
Redan vid riksdagen 1844 väcktes motion om inköp av 
Hammarby för Svenska statens räkning. Denna ledde dock icke 
till någon åtgärd. Först vid 1878 års riksdag återupptogs frågan 
genom en motion i andra kammaren av f. d. landshövding F. 
Asker. Denna motion föranledde en riksdagsskrivelse med an¬ 
hållan, att Kungl. Maj:t täcktes låta utreda dels om och på vad 
villkor det Linnéanska boningshuset vid Hammarby samt museet 
