8 4 
AUGUST HAHR 
i Paris, och även han rikligt hugnad med understöd. Efter hem- 
komsten (1764) återgick han till arbetet med slottsrummens de¬ 
korering, fick bl. a. i uppdrag att måla resterande dörrö ver¬ 
stycken och fortsatte på slottet till 1771. Det synes emellertid, 
som om även Hesselius varit ämnad till historiemålare, men han 
blev det i ännu mindre grad än Hoffman. Missräkningen över 
såväl den ene som den andre tog sig t. o. m. uttryck från 
riksdagens sida 1772, då mindre sekreta deputationen igångsatte 
en allmän räfst med akademien och överintendenten Carl Fredrik 
Adelcrantz, en räfst, som Gustaf III:s i grevens tid inträffade 
revolution likväl bröt fullständigt udden av. 
Det är Ludvig Looström, som i sin bok »Den svenska 
konstakademien» förträffligt skildrat dessa strider och framdragit 
en mängd upplysningar om tidens vid slottet och vid akademien 
knutna konstnärer. Om Hesselius har han emellertid ej så 
mycket att berätta eller har snarare ej velat meddela allt, vad 
ur källorna kunnat vinnas, helt säkert av den anledningen att, 
då målarens konstnärskap var fullständigt obekant, det synts 
föga lockande att söka ge någon närmare föreställning om 
honom. 1 
»I handlingar och skrifvelser», säger Looström bl. a., »nämnes 
Hesselius nästan ständigt vid Hoffmans sida. Före sin utresa 
lärde han sig i elfva års tid i akademien och hos ’Paschen’ att 
teckna och måla ållehanda djur, blomster och ornament, hvilka 
väl ännu delvis pryda slottsrummen.» I några som överstycken 
därstädes anbragta målningar och blomsterstilleben torde vi nog 
närmast böra tänka oss denne som mästaren. 
Helt säkert var Hesselius huvudsakligast dekorationsmålare. 
Hans, liksom även hans lärares, gärning torde till största delen 
flutit ut och drunknat i tidens namnlösa dekorationskonst. Till 
den svenska rokokons behag- och skönhetsglädje måste dock 
1 Av andra författare, som omtalat honom, må nämnas Chr. ElCHHORN, artikel i Nord. 
Familjebok, Aug. IIaiir, i »Per Krafft d. ä.», Sthlm 1898, sid. 16 •— där nämnes en 
blomstermålning i gråblå ton, som förf. sett i en nu skingrad privatsamling i Stockholm och å 
vars baksida Hesselius var angiven som upphovsmannen — O. LEVERTIN i »Niklas 
Lafrensen d. y.,» Sthlm 1899, sid. 50, S. Strömbom i »Lorenz Pasch d. y.», Sthlm 
1915. sid. 13. 
