88 
EINAR LÖNNBERG 
incurvis minimis cranio incumbentibus . » Uppgiften, som sedan 
följer: » Habitat in America », är såsom tyvärr ofta är fallet med 
Linnés ursprungsuppgifter ej särdeles säker, utan kan lämnas ur 
räkningen. En beskrivning meddelas ytterligare med följande 
innehåll: » Magnitudo hccdi Hirci. Pili longi, penduli. Cornua 
lunata , crassa, vix digitum longa, cranio adpressa tit fere cutem 
perforent. » Denna beskrivning synes giva vid handen, att det 
är fråga om någon tam getras. Även härvidlag lämna de nyss 
citerade föreläsningarna några närmare upplysningar, som synas 
bekräfta detta. Linné hade sett såväl denna som följande get- 
»art» i »Vivario Cliffortiano» under sin vistelse i Holland. Be¬ 
skrivningen i föreläsningarna hänför sig tydligen till samma djur, 
ty den föregående latinska diagnosen är alldeles likalydande som 
den ovan från Systema Naturae citerade. Storleken skulle varit 
ungefär densamma som hos våra vanliga getter eller något mindre 
och även rashet långt som hos dessa. Det avvikande låg alltså 
huvudsakligen i hornen, som av Linné i föreläsningarna skildras 
med följande ord: »Hornen woro knapt fingers långa, och . . . 
bögde som en halfmåne, tjocka och nedtryckte, att de nästan 
gingo genom skinnet, med spitsarne wid Cranium.» 
Den andra arten är: 
Capra reversa med diagnosen: » C. cornibus erectis apice 
recur vis. » Även om den säges : » Habitat in America», vilket dock 
säkert är felaktigt. Den följande beskrivningen i Systema Na¬ 
turae innehåller detsamma som också meddelas i föreläsningarna, 
nämligen att storleken var ungefär densamma som hos en ett¬ 
årig tamget och håren »helt korta som hos hjortslägtet». » Cornua 
vix digitum longa , antrorsum recur vata », säges det i Systema 
Naturae; i föreläsningarna gives samma längdmått, men uppgives, 
att de voro »raka mot ändan». Detta får väl sammanställas så, 
att hornen voro raka med framåtvridna spetsar. Dylika horn ha 
Sudangetterna, d. v. s. deras horn nå en maximilängd av om¬ 
kring io cm. och ha framåtböjda spetsar. Då därtill kommer, 
att samma getter ha kort och tät hårfäll, torde överensstäm¬ 
melsen med Linnés Capra reversa vara så pass stor, att man 
kan ha rätt att antaga, att det var en nordostafrikansk tamget 
