9 2 
ELOF FORBERG 
Såsom av plansch 6 synes är det ett knästycke. Linné fram- 
ställes halvt en face sittande i en länstol. Högra handen, som 
håller en gåspenna, stödes mot ett bord, på vilket ett par fall- 
skrivna brevpapper ligga. Vänstra handen vilar på stolens arm¬ 
stöd. Ställningen erinrar om Versaillesporträttet, ehuru bordet 
där står på den andra sidan. Anletsdragen likna närmast de 
Roslinska porträtten. Vissa delar såsom hakan, kinden med vårtan 
och särskilt peruken påminna kanske mera om Kraffts porträtt. 
Vårtan på näsan saknas likasom den så karakteristiska hårlocken. 
De båda övre hörnen av tavlan utfyllas av blomsterdekorationer. 
Mellan dessa är med gulvit färg målat: 
CARL LINNAEUS 
AETATIS SVAÉ 60 
1767 
Kraffts porträtt målades, som bekant, först 1774 och Roslins 
1775. Gent emot vissa detaljer å målningen måste man ställa 
sig undrande och spörjande. Exempelvis är det väl föga antagligt 
att en 1 700-talsmålare, allraminst en svensk, skulle ha så oriktigt 
återgivit nordstjärneorden, som tavlans målare gjort sig skyldig 
till och helt och hållet glömt bort ordensbandet. Att blommorna 
<v> 
1 hörnen uteslutande bestå av trädgårdsblommor, och att den så 
godt som obligatoriska Linnsean saknas är ock anmärkningsvärdt. 
Då härtill kom några egendomligheter beträffande craqueluren, 
till vilka jag nedan återkommer, började jag misstänka tavlans äkthet 
och överlämnade den till ett par experter i och för undersökning. 
I den lörstes utlåtande heter det, att tavlan var målad på en 
typisk 1600-talsduk av så god beskaffenhet, att det varit menings¬ 
löst att förstärka densamma med ännu en duk på baksidan, om 
det ej skett för att giva det hela 1700-talskaraktär. Sprickorna 
voro ritsade med en nål eller annat spetsigt instrument, så att 
den gamla, förut målade, duken framskymtade. På några ställen 
hade dessa konstgjorda sprickor i hastigheten råkat löpa ut över 
det i tavlans ytterkant påklistrade papperet, elär ingen färg fanns, 
som kunde ha spruckit. Om man granskar craqueluren på gamla 
målningar, befinnas färgkanterna ojämna och ofta något upphöjda. 
Dessa små fina åsar framträda även, om man håller tavlan så, 
