' 34 
A.' fjh!' - C^AJ'K 
hater det t. ex. vid ett tillfälle »kunde jag förarga mig öfvver, som 
drefwo af ock an emellan kiörkoma, stodo på knä ock gapade..., 
fast där icke syntes någon präst, som det ringaste söng eller 
läste for dem, utan stodo de i sielfswåld och förnötte dagen, som 
til nyttigt arbete i husen kunde anwändas». 
1 lans andra stora intresse är, som man kan vänta, naturen. 
Cadix närmaste omgivningar ha icke så mycket att skänka hans 
önskningar som botanist, ehuru han noga tar vara på vad som bjudes. 
Men et t rikare utbyte erbjuder i stället Puerto de S:a Maria »1 mil frän 
Cadix tvvärt öfwer Hajen». »Ju närmare wi kommo til staden» — 
berättar han från sitt första besök där »ju mera hogfältes 
jag pä det gröna jag såg på alla sidor ock hade giärna ibland 
sprungit ur båten om jag kunnat, dä jag säg någon besynnerl. 
wäxt i stranden». Och än större blir hans iver och entusiasm, 
när han väl hinner ut till de stora plantagerna utanför staden, 
»luvilka sä snart jag fick se, förekommo de mig med sina för 
mig owanliga växter såsom et Jordiskt Paradis, ty förutan det 
at vvid wägen allestäds wäxte sponte allehanda i Sverige owan¬ 
liga wäxter, ock som knapt fins i wåra Orangerier en gäng, vvoro 
hela stora fälten fulla med citron, Pomerants ock apelcinträn, ock 
pwistarna slokade af citroner, warandes träna hel gula öfwerklädde 
med desze fruckter . Till dessa trakter styr han alltså färden, 
sä ofta han kommer ät. 1 lan fägnar sig visserligen ät de örter 
han känner igen frän Sverige, men än mer åt dem han skådar 
för första gängen. 1 lär köper han rara frön, som översändas 
till Pinne, och lägger in växter, som skickas till Vetenskaps¬ 
akademien och som även de i sinom tid komma Linné tillhanda 
och dä av honom fä det vitsordet, att »där äro en hop artige 
saker».' Oärna skulle han vilja utsträcka sina botaniska exkur¬ 
sioner längre uppåt landet, men de prästerliga ämbetsgöromälen 
lägga hinder i vägen. 
(lenom svårigheten att fä vissa penningtransaktioner ordnade 
börjar uppehället i Cadix att alltför mycket draga ut på tiden. 
Man begynner frukta att försumma passadvinden, vilket skulle 
I.irmC till Klvius den T\ dec. 174O Öircl o. .krilvelser, Aid. 1 I). 2, s. X<j). 
