174 
E. MULLER 
Kunskapen om blomsterkonungen inskränker sig väl i allmänhet till, att 
han uppfann sexualsystemet och ordnade växtvärlden. Så riktig denna upp¬ 
fattning än må vara, så kan den dock i sin fragmentariska form lätt leda till 
missförstånd. Mycket få, nu levande personer äga en verklig uppfattning om 
Linnés hela livsinnehåll. Linné-Sällskapet har förelagt sig en stor och tack¬ 
sam uppgift, då det med rätta just till sin huvuduppgift satt att sprida kunskap 
om Carl von Linné och hans verk. Han var icke endast en botanist i vår 
tids mening. Ahsserligen falla hans odödliga förtjänster mest inom botaniken. 
Men han var något mera. Utgående från medicinen och stödjande sig på ett 
bredt anlagt program att bringa mänskligheten den största direkta nytta, om¬ 
fatta hans forskningar hela den levande naturen och en stor del av den oor¬ 
ganiska och sålunda även människan i friskt och sjukt tillstånd. Vid Linné- 
jubileet 1907 utgav Svenska vetenskapsakademien en diger volym om Carl von 
Linnés betydelse som naturforskare och läkare, i vilken icke mindre än sex 
olika vetenskapsrepresentanter skildra hans verksamhet i botanik, zoologi, geo¬ 
logi, mineralogi och medicin. Vad som således särskilt utmärker Linné såsom 
naturforskare är det jättelika omfånget av hans intressen. Vill man vinna en 
inblick i hans vetenskapliga uppfattning, så kan man lättast göra detta genom 
att studera hans instruktion för resande naturforskare. Denne uppmanas här 
att icke allenast utföra de rent vetenskapliga undersökningarna, utan även att 
studera den enskilda hushållningen, vilket icke är annat än naturalhistorien så 
tillämpad, att människan måtte på ett behagligare sätt genomleva sitt liv. Se¬ 
dermera genomgår han i detalj ett forskningsprogram, som från allmänmänsklig 
ståndpunkt knappast lämnar någonting i naturen eller samhället obeaktat och 
som ännu i dag har sin fulla aktualitet, fyllt som det är av levnadsvisdom 
och godt humör. 
Härtill kommer nu en ganska väsentlig sak. Linnés livsåskådning skiljer 
sig ganska mycket från den, som kännetecknar vår period av s. k. exakta ve¬ 
tenskaper. Den vilar, såsom fallande i tiden före Kant och den kritiska filo¬ 
sofiens genombrott, på en teistisk och mystisk grundval. Hans naturskildringar 
och betraktelser präglas av en egendomlig stämning och stil, vilket allt för- 
anledt en framstående litteraturhistoriker att i Linné se en verklig skald. Vad 
allt man kan få ut av Linné från allmänmänsklig synpunkt visar ingen bättre 
än Levertin i hans tyvärr ofullbordade Linnéstudie. Såsom prov må följande 
meddelas. Sitt kapitel om Linné såsom hymnförfattare avslutar Levertin med 
Linnés skildring av fjällämlarnas vandringar över fjällen och tillägger sedan: 
»Jag bekänner, att knappast något på vårt språk gitvit mig ett så starkt in¬ 
tryck, som denna skildring av fjällämlarna, gräfvande, frätande, ynglande, stu¬ 
pande på sin rastlösa vandring, drifna af okänd kraft, från okänd utgångs¬ 
punkt, mot okändt mål. — Jag kan sluta ögonen och i stället för fjällämlarna 
se folk, stammar och raser på deras aldrig slutande tåg genom öknar och 
mörker, öfver haf och land, släkten efter släkten genom seklers sekler hastande, 
ynglande, stupande, tändande de snart slocknade lägereldar, som de nämna 
sina civilisationer och så åter ut på vandringen mot natten och framtiden ut¬ 
efter den osynliga linea, som vi kalla historia.» Litteraturhistorikerns skaldiska 
fantasi har här träffat det rätta. I en helt nyligen utkommen objektiv och 
lidelsefri framställning skildrar en polsk biolog ryssarnas första intagande av 
Lemberg under jämförelse med djurvandringarne och på ett sätt, som osökt för 
tanken på Linnés beskrivning av fjällämlarnas vandringar över fjällen »skock¬ 
tals i sådan myckenhet, att den all förundran öfvergår». 
