OM SVENSKA LINNÉ-SÄLLSKAPETS UTVECKLINGSLINJER 
1 7 5 
Linnés livsverk i sin helhet är alltså en mosaik av olikartade inslag: av 
vetande och tro, av skarp naturforskning och drömmeri, av systematisering och 
poesi. Hans skrifter av allmänt innehåll äro ännu i dag av stort intresse, 
tanke- och känsloväckande. Linné-minnet äger därför källor, ur vilka många 
kunna ösa. Frånsett det alldeles speciella intresse, som Linné och hans skrifter 
alltid komma att äga för naturforskaren och läkaren, böra även naturvännen, 
konstnären, mystikern och skalden hava mycket att lära av Linné för att nu 
icke tala om den praktiske mannen, vilken hos Linné en värdig son av frihets¬ 
tiden, finner en mängd upplysningar om dåtidens gruvskötsel, åker- och bo- 
skapsbruk', ostronodling, kemisk industri och nästan allt annat mellan himmel 
och jord. Alla böra de emellertid vara på vakt för Scylla och Charybdis. 
Ty erfarenheten lär, att studiet av stora historiska minnen lätt leder till två 
ytterligheter: å ena sidan att förstora sin hjälte till en halvgud, å andra sidan 
att betrakta det förflutna med vår tids glasögon och därigenom orättfärdigt 
förminska bilden. 
Det torde nu vara uppenbart, att en så beskaffad personlighet som Lin¬ 
nés är väl ägnad att bilda ett centrum, kring vilket olika intressen kunna 
gruppera sig. Den fråga, som jag nyss uppställde, kan alltså i korthet be¬ 
svaras så: Linné är värdig att omfattas av alla kulturellt intresserade, därför 
att han i sitt livsverk är så allmäntmänsklig. Han vänder sig i sina forsk¬ 
ningar till hela verkligheten, en modern naturvetenskapsman även av de yp¬ 
persta, endast till en del av denna. 
För att en stor personlighet skall framträda i dess rätta dager fordras 
emellertid icke allenast en noggrann kunskap om hans liv och lära. Det be¬ 
hoves även en kännedom om den miljö, vari han verkat, och de föremål, som 
utgjort hans yttre värld. För denna sida av Linné-minnets bevarande har man 
i forna tider saknat allt sinne. Väl bekant är det således, att Linnés herba- 
rier och övriga naturalier för en relativt ringa penning såldes år 1784 till en 
ung intresserad engelsk naturforskare, James Edward Smith, för att sedermera 
övergå till Linnean society. Man har icke sparat på ord, då det gällt att för¬ 
döma denna s. k. riksskandal eller förskingringen av Linnés dyrbara ägodelar, 
men av handling har hittills mycket litet försports. Ännu finnes säkerligen 
mycket att bevara, mycket att upprätta. Här äger Linne-Sällskapet en stor 
realuppgift för sin verksamhet, som även tillvaratagits i § 2 av dess stadgar. 
Här föreligger en verklig nationell angelägenhet. Redan tidigt reagerade folk¬ 
stämningen mot den pietetslöshet, som visats de Linneanska samlingarna. En 
sägen uppstod, att Gustaf III låtit utsända en svensk fregatt för att förtölja 
och uppbringa det lilla engelska fartyg, som 1784 förde det dyrbara godset 
till England. Det fartyget har aldrig existerat. Men den ur folksjälen fram¬ 
sprungna legenden synes mig utgöra en symbol för vårt Sällskaps verksamhet. 
Svenska Linné-Sällskapet är fregatten, som äntligen löpt ut tör att hopsamla 
de förlorade nationalägodelarna. Måtte dess resa bli lycklig, dess kurs rak och 
dess last rik på Linné-minnen. 
Till det lilla Weimar strömmade åtminstone före kriget varje år skaror 
av bildningssökande pilgrimmer för att samlas kring den store Goethes minne. 
Två ting säges den hava medfört, som haft lyckan att deltaga i Goethe-säll- 
skapets årshögtid: erfarenheten huru en stor nation vårdar sina stora minnen 
och en rik personlig fond av livsintryck. Alla jämförelser halta och således 
även denna, ty vår mästare kan från allmänmänsklig synpunkt icke jämföras 
med den tyske diktar fursten. Men kan det dock icke vara tillåtet att hoppas, 
