9 
deflegmatorem Lebel-Henningerovým o osmi plateau destilován. I nyní zapáchal 
nový ten destilát stejně příjemně. Za účelem zmýdelnění možných aetherů vařen 
jest nový destilát v nádobě o chladiči zpětném za přidání kysličníku barnatého. 
Po třech hodinách takového varu chladič jest obrácen a tekutina znovu de¬ 
stilaci podrobena. Poslední nyní destilát vysolili jsme pálenou potaši, vyloučenou 
vrstvu alkoholů vysušili zúplna touže vodu odnímající látkou a isolovali tak 
520 gramů tekutiny aromatické, kteráž zápachem připomínala některá přirozená 
vína. Tekutina byla podrobena zvolné destilaci deflegmatorem Linnemann-Glinsky. 
První kapky byly zkoušeny na acetaldehyd, nenalezeny však ani stopy, ani 
žádná jiná nečistota obyčejná (furfurol atd.) nebyla nalezena. Veškerá tekutina 
těkala mezi 78, 2 —78, 4 ° C., v baňce zbyl asi gram oleje, jenž celým destilátům 
onoho příjemného zápachu dodával. Olej ten sám ů poslední kapky frakce 
78,o—78, 4 0 C. (po nové destilaci) nejevily ani stopy reakce na amylalkohol. 
Jest tudíž produktem alkoholickým kvašení čistých kultur v uzavřených 
láhvích i po době čtyř a půl let ethylový alkohol prostočistý . 
Zbytek z neutralisované tekutiny prvé (pomocí C0 3 K 2 nabytý) byl od¬ 
pařen i shledáno, že nemel žádných kyselin tekavých. 
Kysličníkem barnatým upravený destilát druhý, jenž měl míti na baryu 
vázány kyseliny z podezřívaných tam v pivě aetherů těkavých, zkoušen byl po 
odpaření; ani zde nenalezeny stopy kyselin organických těkavých. Nebyly tudíž 
aethery příčinou buketu starého piva našeho. Příjemný zápach náležel výhradně 
oleji, jenž zbyl po rektiflkaci vyloučených alkoholů, oleje bylo však pouze 
málo i nezdařilo se nijak chemicky jej stanoviti. 
Kyseliny netékavé volné byly jen kvalitativně zkoušeny, i postupovali 
jsme zcela touže methodou, kterou ubírali se pánové Clandon a Morin studu¬ 
jíce chemické záměny vzbuzené kvašením kvasnicemi eliptickými. (C. R. CIV. 
1109.) Z oněch devíti litrů zbytek jest nasycen mlékem vápenným, zředěn málo 
vodou, po té kysličníkem uhličitým nasycen. Jakmile tekutina ochladla, vylučo¬ 
valy se z filtrátu nezřetelné krystalky solí vápenatých. Ty soli byly na to roz¬ 
loženy přesně zředěnou kyselinou šťavelovou, a kyseliny vytřepávány opětovně 
s velmi mnoho aetherem. (Ve zbytku po soli vápenaté třepáno taktéž velmi mnoho 
aetherem po té, když bylo slabě kyselinou sírovou okyseleno, i zde získány 
byly syrupovité kyseliny.) Když bylo ono ohromné množství aetherů odehnáno 
na lázni vodné, zbyl syrup, jenž prostoupen byl hojně krystaly. Ssáním byly 
krystalky syrupu zbaveny, a překrystalováním ve zcela bílém stavu získány. 
Pod drobnohledem vypadaly zcela jako kyselina jantarová. Byvše opětovně 
překrystalovány, tály při 181° C., i rozpouštěly se v amoniaku. Sůl amonatá 
byla vařena tak dlouho, až tekutina reagovala zcela jasně kysele a chlorid že- 
lezitý s ní dával ssedlinu hněděčervenou. 
Po té připravena sůl stříbrnatá: 
Ag nalezeno 64’y 0 /,,, C 4 II 4 0 4 Ag, theor. 65^° 0 , 
čímž kyselina jantarová jest dokázána. 
Syrup z krystalků odlisovaný, aetherem znova pojat. Aethcr zůstavil kyselinu, 
o jejíž povaze ze soli zinečnaté pochyby nebylo. Sůl jevila se jakožto mléčnan 
zinečnatý. 
59 
