5 
bílou, druhý pak vyplňuje prostory mezi těmito trámci a sluje rovněž dle 
barvy své chrustavkou žlutou. 
Bílá chrustavka má míň a menších buněk a skládá se proto většinou 
jen ze základní hmoty. Tvoří brzy silné, rozvětvené trámce, brzy opět tenké 
nitky. Také desky chrustavky této místy na řezech se objevují. Zvláště řezy 
z okolí hořeního výčnělu chrustavky konvovité vyznamenávají se hojností 
trámců bílé chrustavky. V okolí cev lze pozorovati neustálé přibývání tkané 
této na úkor chrustavky žluté, i dochází až k tomu, že kolem ccv Samých 
často toliko bílou chrustavku nacházíme. Při ohledávání silnými čočkami shle¬ 
dáváme, že jest chrustavka bílá prostoupena jemnými vlakénky, buňky spoju¬ 
jícími výběžky buněčnými. 
Charakteristickým pro chrustavku bílou znakem dle Spiny jest, že se 
základní hmota její nebarví ani haematoxylinem ani methylovou violetí. Působivou 
reagencí na tuto tkáň osvědčil se býti lihový roztok eosinu. Manipulace s právě 
uvedeným barvivém jest tato: Řezy liliových praeparatů vloží se do řečeného 
barviva na tak dlouho, až jsou úplně jím proniknuty, poté přenesou se do 10% 
roztoku I1CI. Když tu úplně vybledly, vloží se do vody, kde opět barvy své 
nabudou; pak konečně ohledávají se v glycerinu. Na praeparatech takto při¬ 
pravených vidíme, že pásy bílé chrustavky se barví do červena. Prostory 
mezi trámečky chrustavky bílé vyplňuje, jak svrchu řečeno: 
Chrustavka žlutá. Barva této tkáně jest v liliových praeparatech vlastně 
slabě žlutohnědá a buňky její charakterisují se velikostí, hrubou a dosti hustou 
granulací svého těla, jakož i velkým jádrem a někdy světložlutým pouzdrem 
svým. Výběžky buněk jsou neobyčejně jemné a nedají se pro tuto příčinu 
v každém případě dokázati. Místy přecházejí zmíněné výběžky i do bílé chru¬ 
stavky, kde se spojují s výběžky v této tkáni se nacházejícími. Chrustavka 
žlutá liší se od bílé i chemicky; nebarví se totiž eosinem v lihovém roztoku, 
za to ale úplně dobře haematoxylinem a methyl, violetí, kterážto barviva, 
jak svrchu řečeno, bílou chrustavku nezbarvenou nechávají. Zajímavo jest též, 
že chrustavka žlutá pohlcuje více vody než bílá. Faktum to seznati můžeme, 
přidáme-li kapku této tekutiny ku krycímu sklíčku, pod nímž praeparat 
pozorujeme. 
Vidíme tu, že chrustavka žlutá mocně naduří, čímž trámce bílé chrustavky 
značně stlačeny a ztenčeny bývají. Výběžky buněk obou druhů chrustavek 
při tomto pokusu mizejí úplně. 
Tvoření bílé chrustavku děje se na místech těch, kde byla původně žlutá 
chrustavka. Zdali však tvoření bílé chrustavky podmíněno jest nějakou pře¬ 
měnou chrustavky žluté, aneb zda tato úplně vymizí a místo její chrustavka 
bílá zaujme, není posud úplně vysvětleno, tolik však je jisto, že se počíná 
základní hmota chrustavky bílé tvořiti z buněk chrustavky žluté a to na periferií 
buněk těchto. Buňky tyto obklopují se znenáhla vrstvou základní hmoty 
chrustavky bílé a čím více se tato vyvinuje, tím více zmenšuje se tělo buněčné, 
až konečně na některých místech celá buňka zmizí a zbudou tu jen výběžky 
201 
