9 
jmenovaných byly člověkem nastřádány a do jeskyně zaneseny a že v nej¬ 
větším počtu vyskytující se Capra ibex a Arctomys marmotta byly starým 
obyvatelům jeskyně pokrmem, i považuje zvířenu tu částečně za poměrně 
mladou. A skutečně ze směsi zvířeny jmenované sám soudím, že zástupcové 
lesní sáhají tu až ku konci doby diluvialní. 
Forsyth Major 27 uvádí dále z jeskyně Parignana u Pisy: Canis lupus, 
Canis vulpes, Foetorius putorius, Foetorius vulgaris, Ursus arctos, Talpa, Rhino¬ 
ceros leptorhinus Cuv., Cervus elaphus, Cervus capreolus, Capella rupicapra, 
Lepus variabilis, Lepus timidus?, Arctomys (marmotta?), Arvicola arvalis, 
Arvicola glareolus, Arvicola nivalis, Arvicola amphibius, Mus sylvaticus, Myoxus 
glis, Cricetus frumentarius, Aves. Nesti 28 uvádí z ostrova Elhy\ Ursus spelaeus 
a F. Major ještě jednoho menšího medvěda; dále zbytky kočky velikosti 
rysa, zuby rodu Cervus velikosti daňka a zuby rodu Antilopě. Rutimeyer 29 
popisuje Ursus spelaeus ze slepence nepatrného ostrova Pianosi , jihozápadně 
od Elby ležícího; F. Major však pochybuje, že zbytky tyto z ostrova Pianosi 
pocházejí, uvádí za to zbytky rodu Cervus a Sus a z nejmenšího ostrova Gi- 
annutri, jen 200 ha obsahujícího, zbytky rodu Cervus a ještě jednoho většího 
bejložravce. Ze slepence ďOlivola v Toskáně udávají se Bos (příbuzný Bos 
etruscus Falc.) Equus caballus, Sus a Arvicola; ze sluje dei Goti a alVOnde v To¬ 
skáně Arctomys. Co se týče smíchané zvířeny z Parignany u Pisy v Toskáně, 
tu především větší čásť její, hlavně i šelmy, poukazují na konec doby diluvialní, 
druhá čásť odpovídá zvířeně štěpní a snad Arvicola nivalis, Lupus variabilis a Capella 
rupicapra poukazují na období glacialní. Ze zvířeny štěpní zajímá nás především 
Cricetus frumentarius, protože křeček dnešního dne za Alpami nežije a že 
v 
schází ve Švýcarsku a ve Francii (v diluviu jest tam zastoupen ve slepencích 
u Montmorency nedaleko Paříže . Forsyth Major 30 praví: »V Itálii potká¬ 
váme se za diluvialní doby s druhy rodu Arvicola, které tam nyní nežijí, 
známo jest, že rod ten dnes hlavně na severu evropském a v jižní Sibiři se 
nachází.« Vše to poukazuje na rozšíření zvířeny subarktické čili štěpní až do 
italské pevniny; pravé arktické tvary však, jako Myodes torquatus a Ovibos 
v 
moschatus v Itálii scházejí. Ze jedna čásť, hlavně větších, pohyblivějších tvarů 
zvířeny severní před glacialní, jako Elephas primigenius, Bos primigenius, Bison 
priscus atd., rozšiřujícími se ledovci na jih a jihozápad se ubírajíc, až na 
pevninu italskou se dostala, jest známo. A když pak za období glacialního tcm- 
peratura klesla, při čemž podnebí v krajích na jih od Alp položených asi při¬ 
měřeně jako dnes mírnějším zůstalo než podnebí severně od Alp ležících zeirh 
tu mohly ještě druhy, jako Capra ibex, Capella rupicapra, Arvicola nivalis, Lepus 
variabilis, v polohách nižších se zdržovati; neklesla tu temperatura ale tak 
daleko, že by se v polohách naznačených jižních byli mohli zdržovati i Myodes 
torquatus a Ovibos moschatus. 
27 Forsyth Major: Remarques sur quelq. mammif. postter. de 1’Italie. Atti della Soc. Ital. 
de sc. nat. Vol. XV. fasc. V. 1873, p. 6. 
28 Biblioth. univers, d. sc., Belles-Litt. e Arts, Geněve XXIV. 1823 p. 200. 
29 B. Castaldi: Intorno ad ulcunni fossili del Piemonte e della Toscana 1860, p. 25. 
30 Na uved. místě p. 17. 
217 
