11 
culata Mťiller, Helix apicina Férussac, Ilelix Broccardina Dutailly, ÍTelix aperta 
Múller a Zonites obscuratas Porro. Větší část’ ve veškerých slepencích četně 
nalezených měkkýšů žije však dnes na ostrově jen zřídka, tak hlavně I Ielix 
Broccardina Dutailly a Zonites obscurata Porro. Toť důkaz, že důležitá 
změna v podmínkách životních státi se musila, tak že druhy ty, nemohouce 
se akklimatisovati aneb přeměniti, jeví tendenci vyhynouti na ostrově. Pozoru- 
hodno jest pak, že í Ielix Broccardina Dutailly dnes ještě žije, ač v malém 
počtu, na ostrově sardinském a sicilském; Zonites obscuratus Porro žije dnes 
mimo Korsiky četně na italské pevnině, Helix aperta Můller v Itálii, Sardinii 
a v Alžíru. 
Z měkkýšů mořských uvádí Locard : Monodonta Olivieri Payraudeau, Pa- 
tella Bonnardi Payr., Patella Bonnardi Payr. var. alta, Patella vulgata Lamarck, 
a Venus decussata Lamarck (nachází se dnes v okolí ostrova zřídka, četně však 
na jihu). Veškeří jmenovaní měkkýši žijí dnes na blízkém pobřeží, jsou jedlí 
a slouží rybářům za vnadidlo. Zbytky mořských těch měkkýšů vyskytly se s měk¬ 
kýši zemními a s kostmi hlodavců hlavně v trhlinách bohatých na zbytky pi- 
šťuchy. Slepenec, jenž obsahoval kosti lidské, choval množství skořápek měkkýšů 
těch, nalézajících se i ve výšce více než 100 m. nad hladinou mořskou. Sko¬ 
řápky jejich, ačkoliv tvrdší, tužší a porušení více odporující nežli měkkýšů 
zemních, jsou polámány a silně porouchány. Locard tudíž docela správně soudí, 
že člověk, jenž měkkýše ony pojídal a k jiným ještě snad účelům upotřebil, skoře¬ 
piny jmenované sem přinesl a je tu pohodil; i byly pak vodou vplaveny a s druhým 
materiálem smíchány v trhlinách uloženy; nastřádání to trvalo prý po dlouhý 
čas. Když Pumpelly 38 objevil na ostrově korsickém v horách Baglia Orba stopy 
starých ledovců, Locard nakloněn náhledu, že člověk tu žil s pišťuchou za 
časů, když ledovců ubývati počalo a končí otázkou, »jakým způsobem dostal 
se člověk na náš ostrov za doby, jak se zdá dřívější nežli slepence povstaly, 
za doby, kdy známost’ plavby mohla býti jen nepatrná a přechod člověka 
z kontinentu na ostrov docela nemožným byl? Otázku tu rozřešiti nemůžeme!« 
V pozdějších spisech poukazuje F. Major 39 k tomu, že ve sluji u Fogy ne¬ 
daleko Bastie nalezl zbytky: Myolagus Sardus Hensel (80 individuí), Lepus, 
Mus othodon Hensel, Mus (malý druh) Capra a Cervus. Poznamenává tu, že 
ani jeden druh ssavců nalezených na Sardinii a Korsice nesouhlasí s takovým, 
jenž by buď žil aneb se nalezl v diluviu kontinentu. To však nesouhlasí nijak 
s listinou zvěře diluvialní, uveřejněné Studiatem a Locardem; poukazujeme tu 
v 
jen na Myoxus glis, Mus sylvaticus a Cuon. Ze by však náležel Myolagus Sardus, 
jehož několik zbytků nalezl F. Major ve sluji u San Fiorenzo v severovýchodní 
části ostrova Korsiky spolu s přihlazenými sekerami kamennými a s hroty jaspi¬ 
sovými a obsidianovými, jakož i se zbytky: Bos taurus, Capra hircus, Sus serofa, 
padaly do doby neolitické, sám pochybuje. 
38 Raph-Pumpelly: Sur quelques traces de glasiers dans Tile de Corse. Bul. de la 
Soc. géolog. 2. ser. t. XVII, Paris 1859, p. 78. 
39 F. Major Dott. Carlo J : Breccie ossifere e statione neolitica in Corsica. Ar- 
chivo per L’Anthrop. e la Etnologia, Firenze 1880, Vol. X. — »Die Tyrrhenis* Kosmos 
VII Jahrg. 1883. 
219 
