14 
dina algira žije v jižní Itálii, Sicilii a v Alžíru. Celkem nalézá se mnoho tvarů 
v 
zvířecích, v Marokku žijících, ve Spanělích, v Alžíru žijících pak na Sicilii a Sardinii, 
méně na pevnině italské. Suess poukazuje tu k možnosti komunikace na hřbetu 
nyní podmořském, táhnoucím se od Sicílie k protilehlým břehům alžírským, 
a má na základě výzkumů Laurentový ch a jiných v Sahaře za to, že Sahara 
za doby glacialní pod vodou byla a že východní čásť Středozemského moře 
od zálivu u Gabes přes Saharu spojeno bylo s otevřeným mořem na pobřeží 
senegambském. Téhož náhledu jsou Forbes a Desor , 49 
Důležito jest pak tu poukázati též na obšírnou a důkladnou, však málo 
povšimnutou práci M. J. R. Bourguignataf 0 v níž popisuje sluje v pohoří 
alžírském Djebel-Thaja. Uvádí odtud následující zbytky zvířat: Pithecus inuus, 
čtyry tvary medvědí , Felis leo, Felis pardus, Lupulus aureus, Vulpes atlanticus 
Sus scrofa, Equus caballus, Hystrix cristata, dvě antilopy, jednu gazellu. jednoho 
skota a šest tvarů ovcích, mezi nimiž mimo Musimon tragelaphus též »Musimon 
corsicus« — Ovis musimon L. Zvíře toto žije dnes jen na ostrovech Korsice 
v 
a Sardinii, a snad v okolí Bory de Saint-Vincent ve Španělsku (provincie 
Mursia); v pohoří africkém Thaja se dnes nenachází; z uvedených tvarů žijí tam 
dnes jen šakal, Hystrix a prase. Kosti drulm Musimon corsicanus ve slepenicích 
diluvialních v okolí Bastie na Korsice jsou dostatečným dokladem , ze Korsika 
a Sardinie s Alžírem souvisely. 
Zřetelem ku veškerým uvedeným nálezům, jejichž poměry mezi sebou 
však podrobně i dnes ještě známy nejsou, lze sobě vysvětliti spojení jižní Evropy 
s Afrikou v západní části Středozemského moře za doby diluvialní takto: 
v 
Za doby glacialní spojeno bylo Španělsko přes Gibraltar s Afrikou (s Ma- 
rokkem); dále spojeny byly ostrovy Korsika (od Itálie oddělená), Sardinie, 
Sicílie a Malta s pozemím alžírským v pevninu korsicko-sicilsko-alžírskou] vý¬ 
chodní čásť Středozemského moře souvisela průlivem messinským se západní 
části a vlny mořské sáhaly k severnímu pobřeží sicilskému u Palerma; vý¬ 
chodní čásť Středozemského moře, pak i přes nynější záliv gabesský, přes Tunis 
a Saharu spojena byla s Atlantickým oceánem. Tu dostali se diluvialní druhy 
v 
zvěře severoafrické dílem do Španělska, dílem na Maltu, Sicilii, Sardinii a Kor- 
siku, jakož i naopak; mořské druhy borealních měkkýšů dostaly se průlivem 
saharským jednak do východní části Středozemského moře, jednak průlivem 
messinským na severní pobřeží sicilské a západní pobřeží italské. V pozdějším 
období diluvia, totiž za časů, kdy se zvířena štěpní čili subarktická po střední 
Evropě a dále na jih rozšiřovala, otevřel se průliv gibraltarský jakož i sicilský; Sar¬ 
dinie s Korsikou tvořily pak nejspíše s Itálií sardo-italskou pevninu, jejíž poměry 
jsme již popsali; za to průliv saharský přestal a Sicilie musila alespoň po nějaký čas 
s Calabrií spojena býti, tím se dostaly některé druhy zvěře dříve alžírské 
do jižní Itálie. Na sklonu pak doby diluvialní, když klesla istro-dalmatská 
19 Ovšem že v nejnovější době Pomel snaží se pochybovati o náhledu tom. (Bull. 
soc. geol. 1878. Sér. III. V. III p. 216.) 
50 M. J. R Bourguignat: Histoire du Djebel-Thaja et des ossements fossiles, re- 
cueillés dans la grand caverne de la Mosquée. Paris 1870. 
222 
