19 
balvanů bludných dílem ze Skandinávie, dílem ze Sibiře a dílem z černozemě 
v 
a kolonisace oblasti aralo-chvalinské ze zemí okolních. Ze se na Rusi za mladých 
dob diluvialních tektonické změny udály, nelze pochybovati, a že kolonisace nazna¬ 
čená alespoň částečně způsobem uvedeným státi se mohla, může býti možné. 
Avšak příčina změny té byla docela jiná; hledati ji třeba ve zdvihnutí se Uralu 
ku konci doby diluvialní, kdy u nás lesy se již rozšířily a diluvialní zvířena 
lesní v nich zastoupena byla. Mamut a nosorožci byli před tím táhli severo¬ 
východně, sledujíce krajiny pahorkovité, kde po travnatých rovinách a pahor¬ 
cích, dříve rázu stepního, křoví a skupiny lesnaté rostly, až konečně dostaly 
se tlustokožci opět do Sibiře, aniž jim byl Ural překážel. 
Severní čásť Ruska i Sibiř měly ještě na počátku doby diluvialní svah 
na jih. Howorth soudí z totožnosti dnešní zvířeny ssavců v Sibiři a v západní 
Americe, že země ty za doby mamutů (předglacialní) byly spojeny a že ná¬ 
sledkem toho výše ležely; velké řeky západní Sibiře, které dnes tekou k moři 
arktickému, nuceny byly ubírati se do velkého moře středoasijského; Ob 
a Jenisej ubíraly se tím samým směrem, jako dnes řeky Ural, Volha a Don. 
Podotýkám, že skutečně i směr balvanů bludných na území ruském, ze Skandi¬ 
návie pocházejících, odpovídá domněnce, že severní Rus a Sibiř ležely výše 
nežli dnes. Howorth uvádí dále, že černo zem, jak se přesvědčil, není původu 
mořského, nýbrž pozemního; z té okolnosti, že vyskytuje se černozem na obou 
stranách Uralu, jako že i stejné rostlinstvo a živočišstvo po obou jeho stranách 
roste, dále i ze směru, jejž sledují uralské zlatonosné vrstvy štěrku a zbytky 
mamutů, usuzuje, že Ural zvedl se v nejnovější době (totiž ke konci doby 
diluvialní). 
Howorth souhlasí dále s Murchisonem, když předpokládá, že nynější svah 
sibiřského území po vzniknutí Uralu povstal, a že před tím nejspíše ohromná 
plocha, podobná prériím, od Visly a Karpat více méně na jih se klonící, až 
k řece Jeniseji se rozkládala; z té pak veškerá voda ubírala se do velkého 
v 
moře středoasijského, z něhož zbyly toliko: Černé, chvalinské, aralské a bal- 
kašské moře. Když Ural se byl vyzdvihnul a tím plocha severní Sibiře na¬ 
klonila se na sever, velká čásť vody moře toho hrnula se po nížinách směrem 
severním, překvapila mamuty a nosorožce, jejich těla pískem a štěrkem pokryla. 
Podotýkáme, že s náhledem právě uvedeným souhlasí více okolností jiných. 
Někteří badatelé, hlavně Schaaffhausen (i sám jsem se podobně byl vyslovil), 
poukazují k tomu, že doba, kdy mamut na severu zahynul, nemůže býti velmi 
vzdálena; od toho času pak, kdy mamut naznačeným způsobem na severu 
byl vyhynul, totiž od posledního období diluvialního (u nás), as velmi mnoho tisíců 
let neuplynulo. Jelikož za těch časů naznačených již člověk v Evropě žil, lze 
sobě vysvětliti snadno mezi lidem severoruským kolující povídky o neznámých 
velikánech zvířecích. Pravděpodobno je, že i pověst o velkých povodních spadá 
do oněch dob. 
Jak jsme byli dříve poznamenali, uvádí Neumayr , že velká rozsedlina 
rudomořská, od Suezu až k Adenu sáhající, jest původu velmi mladého a že 
skoro v té době, kdy povstala, zmizelo pohoří severoafrické a klesla jiho- 
Rozpravy. Ročn. I. Tř. II. Č. 14. 2 
227 
