24 
Jak vidno, bude tu ještě podrobného badání dalšího třeba, než se otázka 
tato definitivně rozřeší. Ze však by zvířena štěpní , která vyžaduje kontinen¬ 
tálního podnebí , u nás až na konci doby diluvialní snad současně se zvířenou 
lesní, byla žila, tomu odporují zkušenosti, jež nám ne snad poměry jednoho, 
k tomu třeba ještě nedostatečně prozkoumaného naleziště, nýbrž veškeré geo¬ 
logické, palseontologické a zoogeografické výzkumy vykazují. Naopak Nehring 
v nejnovějších publikacích svých 7<i přichyluje se k náhledu, položití zvířenu 
štěpní středoevropskou až do doby meziglacialní. 
Ať již zvířena tato, o jejíž existenci ve střední Evropě na základě výzkumů 
tak četných, hlavně Nehringových, Liebeových a mých , pochybovati nelze, žila 
u nás hned na konci a po období glacialním, jak dosavade za to mám, aneb 
po hlavním období glacialním, jisto jest, že nabyla největšího rozšíření za období, 
kdy kontinent evropský největší rozsáhlosti se těšit, kde tudíž balkánské, jakož 
i britské země rozsáhlejší byly, kde istro-dalmatská a nejspíše i sardo-italská 
a sicilo-italská pevnina existovaly. Tato rozsáhlost ’ kontinentu evropského , 
kterou , jak jsme poznali, hned po glacialním období předpokládati můzeme } 
vysvětluje pak s dostatek bytost' kontinentálního podnebí evropského a tím 
existenci zvířeny štěpní u nás. 
S tím souvisí ještě otázky jiné, neméně důležité. Mezi sudslavickými hle¬ 
mýždi rozsedliny I. nalézá se též druh Hyalina hydatina Rossm. i Hyalina 
v 
pseudohydatina Bourguigt. Hlemýžď ten žije dnes ve Španělsku, v Itálii, v Dal¬ 
mácii a sáhá jeho oblast’ až ku Korfu, pak až ku Smyrně v Malé Asii. Za¬ 
jímavou okolností jest tu, že druh ten i v slepencích na ostrově Korsice se 
vyskytnul; A. Locard 77 uvádí ho pod názvem Helix hydatina Férussac ~ Helix 
hydatina Rossm. ~ Hyalina hydatina Rossm. 78 Poukazuje tudíž hlemýžď tento 
na souvislost zvířeny české se zvířenou jižní. Vedle hlemýždě Hyalina hydatina 
Rossm. žil pak na Korsice, jak Locard udává, i Helix vermiculata Múller, též 
druh jihoevropský, ten nachází se také mezi hlemýždi diluvialními, jež nalezl Neu- 
v 
mayr u Amphissy v Řecku a jež popisuje V. HilberA 9 Poukazuje i tato okolnosť 
na souvislost jižních částí kontinentu evropského a svědčí pro velmi dlouhou 
dobu poglaciální , v níž se hlemýždi jmenovaní rozšířiti mohli po tak daleko 
od sebe vzdálených zemích. Pro dlouhou dobu tuto svědčí i vodopád v parku 
yelloivstonském, v severní Americe, který za poglacialní doby délky GO m do¬ 
sáhnul! Jen doba taková způsobilá je vysvětliti značnou mohutnost ložisk písků, 
štěrků a hlavně hlin poglacialních, ať již původu vzdušného, jak liichthofen so 
76 A. Nehring: Tundren u Steppen Berlin 1890. — Verbreitung der Sáugethiere in 
dem Tschernosem-Gebiete. Berlin 1891. 
77 A. Locard: Notě sur les bréches osseuses d. env. de Bastia. Arch. de Museums 
ďHist. nat. de Lyon, 1873 p. 9 
78 S. Clessin: Molluskenfauna Ósterreichs-Ungarns u. der Schweiz. Niirnberg 1887. 
79 V. Hilber: Diluviale Landschnecken aus Griechenland. Denkschrift d. k. Akad. der 
Wiss. XL. 1879. 
s0 Richhofen: China, I. Berlin 1877. 
232 
