7 
hustě k sobě seřaděných. U ostatních mlžů jsou postaveny tyto hranolky 
kolmo na vnitřní perleťovou vrstvu, u rudistů stojí na ni šikmo, ano, ač zřídka, 
jsou uloženy s vnitřní lístkovitou vrstvou rovnoběžně.* 
Skladba stěny skořápkové jest však u rozličných druhů a rodů rudistových 
rozličná a přichází někdy ve tvarech, které nelze si ničím vysvětliti. Rod Hippu- 
rites, který vysokým svým vývojem může býti považován za velice pokro¬ 
čilý typ rudistový, má, zvláště v některých druzích, ústrojnosť stěny skořápkové 
dosti pravidelnou, tak že velice se podobá v tom ohledu recentním druhům 
rodu Chama, ač ovšem směr jeho hranolků ve vnější vrstvě skořápkové jest 
šikmý na misku. U rodu Radiolites jest však skladba skořápkové stěny podivu¬ 
hodná, nemající nikde obdoby. Zde dosahují totiž tyto hranolky značných roz¬ 
měrů, jsou duté a vodorovnými příčkami rozdělené, tak že tvoří tkáň buničině 
podobnou, která snad za živa organickou látkou byla vyplněna. Byl také ná¬ 
hled, že hranolky tyto nejsou ničím jiným než zjevem mineralogickým při pro- 
cessu fossilisačním, ježto vůbec skořápky mlžů vykazují, pokud se chemického 
složení týče, zajímavé rozdíly; než domněnce této nelze víry přiložiti, poněvadž 
nalézáme hranolky u uvedeného rodu při všech dosud pozorovaných způsobech 
zkamenění. Vůbec zdá se, že skladba skořápek mlžových není dosud defini¬ 
tivně prozpytována, vzdor mnohým pracím a zvláště krásné a základní publikaci 
Carpenterově.** Tak nalezl pisatel těchto řádků u některých druhů rodu Pectun- 
culus z třetihorní vídeňské pánve vnější vrstvu skořápkovou zvláštním způ¬ 
sobem uspořádanou. Byla v paprskovitě seřaděné proužky rozdělená a v těchto 
proužcích klonily se jednotlivé hranolky šikmo k sobě a nestály tudíž kolmo 
na vnitřní perleťové vrstvě. 
Jiný zjev dosud pouze u rudistů pozorovaný jsou chodby ve stěně sko¬ 
řápkové. Chodby ty probíhají ve vnější vrstvě stěny skořápkové, jsou různého 
tvaru a počtu a nalézají se buď jen ve skořápce svrchní aneb ve skořápce 
svrchní i zpodní. 
Pokud se týče chodeb ve skořápkách svrchních, tu nalézáme nejpravidel¬ 
nější uspořádání u rodu Hippurites. Svrchní skořápka rodu toho jest víčkovitá, 
dosti souměrná, s vrcholem téměř ve středu; od tohoto vrcholu probíhají 
chodby rourovité tu i tam se rozdvojující a po obou stranách slepě končící 
k obvodu. Typ tento jest nejpravidelnější, ovšem ale již jaksi pokročilý stupeň, 
který již jest i pravidelností víčkovité skořápky podmíněn. Neboť není li vrchol 
uprostřed misky, nýbrž silně mimostředný, až snad přímo na obvodu sko¬ 
řápky, tu nelze se ovšem nadíti takové pravidelnosti. Obdobnou pravidelnosť 
pozorujeme v rodu Polyconites, který ve svrchní skořápce chová 4 až G chodeb, 
které jedním směrem míří ku vrcholu, druhým pak rozestaveny jsou po obvodu 
misky. 
* Jest tedy mylné tvrzení, které ve všech příručních knihách všeobecné palaeonto- 
logie čisti možno, jako by hranolky u rudistů vždy stály rovnoběžně ku vnitřní lístko- 
vité vrstvě. 
** Reports of the british Associaticn for the advancement of Sciences. 1843 str. 71, 
1844 str. 1 a 1817 str. ( J3. 
241 
